82 SCHENK J. 



Irodalmi munkásságai Erdélyije való visszatelepülése után folytatta. 

 Kimutathatólag ebből az időből szái-mazik a madarak költözéséről s való- 

 szinüleg a hazai kártékony állatokról szóló kézirata. Mindezekből semmi 

 se jelent meg, bizonyára azoknak a nyomasztó viszonyoknak a hatása 

 alatt, melyek szabadságharcunk véi-be fojtása után uralkodtak hazánk- 

 ban. Talán betegsége is megakadályozta abban, hogy munkáit kiad- 

 hassa. Kéziratait azonban özvegye megőrizte, átadta CsATó-nak. akinek 

 a révén a M. Kir. Madártani Intézetbe jutotlak, hogy végre mégis meg- 

 menthessék érdemes szerzőjük nevét a feledéstől s végtére mégis esak elfog- 

 lalhassa az öt megillető helyet a magyar természettudományi irodídombaii. 

 Petékti mellett Zetk Miklós volt az akkori legképzettebb magyar 

 omithologus. Ha nem is ér föl teljesen Petp;nyi nagyságához, ha szak- 

 ludásban nem is egyenrangú vele, de éppen olyan lelkes apostola voit 

 ;i magyar madártannak s általában a természettudományoknak mint 

 nagy kortársa. 



Háli-a van még irodalmi hagyatéka legértékesebb részének, 

 amely Erdély madárvilágát tárgyalja, rövid ismertetése és jellem- 

 zése. Ez a kézirat minden jel szerint a maga egészében maradt 

 ránk s a cim, valamint a bevezetés hijjával teljesei] készen volt. A kéz- 

 irat áttanulmányozása után azonnal tisztáiban voltam vele, hogy a ma- 

 dártani irodalomnak egyik gyöngye, hogy értékre megközelíti Petényi 

 irodalmi hagyatékát. A mü tiszta képet nyújt Erdély madárvilágának 

 akkori állapotáról s az erdélyi madártani kutatás színvonaláról s hivatva 

 lett volna arra, hogy megvesse a későbbi fejlődés alapjait. Szerzője 

 avatott szakember, mert az egyes fajok előfordulásának megállapítását 

 lehetőleg csakis gyűjteményekben meglévő példányokra alapítja. Egész 

 munkájában mindenütt az önmagát állandóan bírálgató és ellenői-ző szigorú 

 szakember áll előttünk. Elve : „inkább keveset, de biztosat irni. mint sok 

 kétessel megzavarni a tudományt és megnehezíteni az utána következő 

 búvárok munkáját". Munkájában ennek az elvnek szigorú érvényesülését 

 láthatjuk. Nem igyekszik azon, hogy minnél több fajt mutason ki Erdély- 

 ből s igy nem is találjuk nála a Cypsehis melba. MonUeola solitaria^ 

 Lagopus, Columba livia stb. stb. kétes fajokat, amelyek annyira ártanak 

 a régebbi madártani munkák hitelének, de találunk ezzel szemben nála 

 oly megállapításokat, amelyeket csak jó félszázaddal későbben fedezett föl 

 újból a tudomány. így ő már tudta azt, hogy Erdélyben a két fülemile 

 faj közül a philomela a gyakoribb, pontosan vázolta a Lyrurus tetrix 

 előfordulási viszonyait, ugy ahogyan azokat később Csató János tisztázta 

 s pl. a Syrinium uralense faunisztikáját csak' 1907-ben tudtam azzal a 

 precizitással jellemezni, amelyet az ő munkájában találunk. Kézirata csupa 

 eredeti pontos megfigyelést és igen kevés kivétellel az akkori gyűjtemé- 

 nyek (Stettee, Buda Elek, Dr. Knöpfler és saját nagyenyedi 



