m ZEYK MIKLÓS 



A sasokról általánosan. 



A sas Erdélyben igen gyakori jelenés. A havasokban mindig lehet többeket látni, 

 keringve és bércek mentén vizsgálódva vagy sziklákon és oldalakon pihenve. A 

 Toroczkói, Remetei, Kákovai s más hasonló sziklás helyeken hasonlólag. De a 

 völgyekben sem hiányoznak, Martiusban és Okióberben leggyakoribb jelenések mindenütt. 

 Augusztusban is mindig láthatni sasokat a mezőkön, főlog mig a boglyák bé nem hor- 

 datnak. De megkülönböztetni a fajokat a szabadban, az már nagyon bajos. F. albicillát 

 megösmerteti fejér farka, a nőstény F. fulvust nagysága, a többieknél legfennebb a 

 szárnyaknak szabása szolgálhat némi ösmertető jelül. Annyi bizonyos, hogy a kicsiny 

 fajok jóval gyakoribbak, mint a nagyok. Eleinte én azt hittem, hog^' F. naevius a leg- 

 gyakoribb, de az ujabb időkben kétkedni kezdettem rajta, mert többek kerültek élőmbe, 

 melyekre F. naeviwsnak leirása ép oly kevéssé illett, mint a többi apró sasfajoké, kivéve 

 A. clanga név alatt Pkténvi és Naumann által újonnan felállított faját. Meg vagyok 

 győződve róla, hogy a hazai apróbb sasíajok koránt sincsenek még jól megkülönböztetve, 

 legalább én sok példányoknál bizonytalan voltam, hogy mely fajnak tartsam azokat. 

 Ezért fenntebb az egyes fajoknál csupán oly eseteket hoztam fel, melyeknél a deter- 

 minálásban teljesen bízhattam. Jobb keveset biztosan tudni, mint sok meg nem alapított 

 véleménynek igazság gyanáuti felvétele és közrebocsátása által zavarni a tudományt s 

 terhesiteni a későbbi vizsgálódóknak munkáját. 



Jelenlegi véleményem szerint Aquila pennata és A. clanga (ha ezen faj megálland) 

 leggyakoribbak a hazai apró sasfajok közt. De ez csak vélemény, mert biztosan csak 

 annyit tudok, amennyit fenn az egyes fajoknál megjegyeztem, ahol A. clangát is 

 hallgatással mellőztem, mivel mint faj még nincsen megállapítva. 



Egykor lőttem kemény télben egy sasát egy farkasnak dögén, zömök termetű, 

 de nem nagy sas volt. Zömökebb naeviMsnál, kisebb fuhmsnál, nagyobb pennatusnál. 



KARULYAK. 

 18. FALCO PALUMBARIUS (Astur palumbarius L.) 



NAGY, GA[>AMBÂSZ KARÜLY. 



Gyakori mindenütt. Fészkezés ideje alatt ritkán lehet látni, kivéve 

 a hegyallyi nagy erdőket, ahol fészke van. Augusztusban már megjelennek, 

 az ifiak szép tollazatban, egyes vének is a legrongyosabb tollazatban, 

 a völgyekben. Szeptemberben s Októberben mind többek jönnek le s tele- 

 pednek meg a falvak körüli berkekben. Legnagyobb számmal azonban 

 télben mutatkoznak, mikor az első hó lehull. Ősszel több ifmt mint vénet 

 láthatni, télben alig emlékszem, hogy ifiut láttam volna ; tán délebbre 

 vonulnak. A völgyekből és falvak közeléből későre mennek vissza, tavasz- 

 szal, álló helyeikre, rendesen Április elejére. 



19. FALCO NISUS (Accipiter nisus L.) 



KIS-VEREBÉSZ-, MADARÁSZ-KARULY. 



Gyakori mindenütt. Nyárban csak a havasallyi erdőkben láthatni, hol 

 jócska számmal fészkezik. Ősz felé kezd leereszkedni, de későbbre, mint 

 a nagy karuly, ugy hogy Oktoberig nagyon keveset láthatni a falvak körül, 

 főleg himet, télben mindennapi, ámbár akkor is kevesebb him kerül kézre, 

 mint nőstény. Láttam egykor K é m é n d e n, hogy egy kis karuly, (hihetőleg 



