18 



Strandbred ligger opskyllet Masser af Tang, og her er det Sted, 

 hvor Strandfuglene særlig holde til. Inde imellem Lyngfladerne 

 ligger større og mindre Søer med talrige ynglende Ænder, og 

 spredt omkring ligger Gaardene. Det er denne Lokalitet, som 

 er beskrevet i talrige af Kiellands Bøger, det er her ude Richard 

 Garman i »Garman og Worse« var Fyrforvalter, det var her at 

 Njædel i »Arbejdsfolk« kørte Tang og gravede Grøfter. Fugle- 

 livet paa Jæderen er iøvrigt vel kendt og beskrevet af Collett, 

 Barth og Adjunkt Bahr i ^Stavanger, et Fugleliv saa rigt som 

 kun faa Steder. Kielland selv giver en kort og malerisk Be- 

 skrivelse af dette Fugleliv i Vaartiden i »Lodsoldermand Seehus's 

 Breve«, »Og Viben hun kom en Morgen saa blank paa Ryggen 

 som vore hun poleret udaf Bronze, med Toppen tilvejrs, og 

 kastende sig i Luften som en Dolphin i Sjøen, med Hovedet 

 ned og Sterten op, og raabte og skreg, saa kali som han var 

 og er; men Lærken er dog den galneste til at sjunge, uden 

 Pardon og Ophør, saa lang Dag er, og Kjelden er kommen og 

 staar og vipper paa samme Stenen som ifjor, og Ringgaasen og 

 Linerlen«. Kielland kendte Fuglene godt, kendte deres Reder 

 og Æg, iagttog deres Yngleforhold. At han har tænkt nærmere 

 over disse Ting, mærker man paa tiere Steder. Mange direkte 

 Iagttagelser har man vel ikke optegnet fra ham , men bl. a. en 

 ganske interessant, nemlig hvad han mener (irunden er, til at 

 Vildgæssene flyver i Kile, noget som der jo ofte spørges om. 

 Herom handler et helt lille Brev, der hedder Høst, og som staar 

 i hans Bog »Mennesker og Dyr«. Han har ude paa Jæderen 

 ved de store Aarrevande set Vildgæs i Tusindvis, set dem hvile 

 sig om Natten eller om Dagen trække forbi i lange Kiler eller 

 Linjer, og hele hans Udvikling derom er interessant, ogsaa set 

 fra et ornithologisk Synspunkt. Til Tidsskriftet »Naturen« sendte 

 han ogsaa af og til et og andet lille Bidrag. 1 selve Kiellands 

 Romaner holder han sig i Almindelighed strængt til sit Emne, 

 kun i en af dem »Arbejdsfolk« skyder han et Kapitel ind, der 

 udelukkende handler om F'ugle, det bekendte Sted, hvor Fuglene 

 sidder nede ved Nilen og holder Generalforsamling, om de skal 

 drage nordpaa , et af de skønneste Steder maaske i alle hans 

 Bøger; der skildres bl. a. ogsaa, hvorledes Trækfuglene kommer 

 efterhaanden saa langt mod Nord som til Norge, hvorledes For- 

 aaret her skrider frem, og Vaaren endelig er kommen. »Og 

 Solen skinnede saa varmt og fornøjet, og Vinden kom bæ- 



