44 



I Tilslutning til ovenstaaende Artikel vil jeg gerne meddele 

 et Tilfælde, jeg har iagttaget, og som ganske ligner det af Hr. 

 Overlærer Mortensen anførte. I en Musevaagerede var der 3 

 ganske smaa Dununger. Af disse var den ene noget forsinket i 

 Udvikling; i de første Levedage vokser Ungerne nemlig temme- 

 lig hurtigt, saa allerede et Par Dages Aldersforskel giver de 

 ældste Unger et kendeligt Forspring i Størrelse fremfor en senere 

 udkrøben, og denne Afstand mellem dem forøges yderligere der- 

 ved, at en lille og svag Unge let bliver underernæret, hvad der 

 forsinker dens Vækst betydeligt. Den første (lang, jeg saa disse 

 Søskende, lagde jeg Mærke til, hvorledes de to ældre ubarm- 

 hjertigt huggede deres lille svage Medunge, som de endogsaa laa 

 ovenpaa, da jeg kom op til Reden, og jeg forudsaa, at den 

 næppe vilde kunne bjærge Livet ret længe. Ved mit næste Besøg 

 var den da ogsaa død, vel næppe en Uge gammel; dens Søskende 

 havde traadt den helt flad — men at æde Liget havde de ab- 

 solut ikke givet sig af med, saa pietetsløse var de dog ikke, og 

 noget saadant tror jeg overhovedet ikke, Musevaageunger kunde 

 falde paa. Imm. Kirkegaard. 



I Anledning af Hr. Weibiills Artikel om Musevaagens Yngle- 

 forhold (D. O. F. 3 Aarg. Hæfte IV), vil jeg gerne fremføre følgende: 



Baade som Barn og som voksen har jeg flere Gange set Muse- 

 vaagereder med indtil 4 flyvefærdige Unger. (Jeg er nemlig op- 

 vokset i Nærheden af en større Skov ved Viborg, men nøjagtige 

 Optegnelser gjorde jeg ganske vist ikke den Gang.) 



At det dog kan hænde, at stærke Musevaageunger fortærer 

 deres svagere Søskende (vistnok særlig i regnfulde Aar), finder 

 jeg sandsynliggjort ved følgende Iagttagelse: 



Omkring 6. Juni 1909 besteg jeg et Træ i en Skov ved 

 Viborg for derfra at undersøge en Musevaagerede i et Nabotræ. 

 Da jeg steg ned, var jeg ikke i Tvivl om, at der var tre dun- 

 klædte Unger i denne. 



Den 12. Juni besteg jeg selve Træet for som Hr. Overlærer 

 Mortensens Hjælper at hejse Ungerne ned til Mærkning. Her 

 blev jeg imidlertid overrasket ved kun at finde to Unger i Reden. 



Det faldt mig i Øjeblikket ikke ind, at den tredie Unge kunde 

 være fortæret, og jeg slog mig derfor til Taals med, at jeg alt- 

 saa forleden Dag maatte have set galt, og først ved at læse 

 Hr. Weibiills Artikel har jeg faaet Gaaden løst. 



