86 



(irer, kan den i Antal anslaas til op imod 100 Par, men des- 

 værre ser jeg, at jeg ved en Forglemmelse intet har faaet noteret 

 derom. Den yngler i spredt Koloni, og dens eneste Rugeplads 

 er den høje, tørre, med liden Græsvækst forsynede Halvø, Anholt, 

 ud fra Tippernes nordøstligste Del. Sandternen, der ogsaa kaldes 

 Latterternen, er let kendelig fra de andre Ternearter ved ren 

 latterlignende Stemme, men ogsaa dens Rede afviger fra de 

 andre Arters. Underlaget er rigeligere, men det ejendommelige 

 ved Reden er dog, at den som Regel er omkranset af Graagaasens 

 Ekskrementer. Det skal her bemærkes, at Graagaasen er uhyre 

 talrig i Ringkøbing Fjord paa Foraarstrækket. Efter Hr. Jepsens 

 Sigende kan den paa Tipperhalvøen sidde saa tæt, at alt, saa 

 langt Øjet rækker, er sort af Gæs. Men det vises ogsaa af den 

 uhyre Mængde Fald, der findes overalt, hvor Terrainet er saa 

 højt, at det ikke overskylles af en almindelig Oversvømmelse. 

 Ternen behøver derfor ikke at gaa langt for at samle de hyg- 

 gelige Genstande; den kan ved kun at tage af de nærmestlig- 

 gende faa rigeligt at fryde sig over. Dog er det ikke det eneste, 

 der pryder Reden; omkring i Kransen ses smaa, sortglinsende 

 Genstande, som ved nærmere Eftersyn viser sig at være ufor- 

 døjelige Dele, Vinger og Ren, af Skarnbasser, Fuglens Opgylp. 

 Dette sidste forklarer maaske, hvorfor Fuglens »Skønhedssans« 

 gaar i den besynderlige Retning; thi det er vel sandsynligt, at 

 den maa opsøge en stor Del af sin Føde i Gødning omkring 

 paa Markerne. Men Opgylpet viser ogsaa, hvilke Vejlængder 

 Fuglen maa tilbagelægge for at skaffe sig Føde, og naar man 

 staar ved dens Rede og ser Land som en Stribe i Horisonten, 

 maa man undres over, at den vælger en saa afsidesliggende Plet 

 til Yngleplads. Under mit tidhgere Ophold i Vestjylland har 

 jeg ofte set Sandternen afsøge Marker flere Mil inde i Landet, 

 ligesom jeg mod Aften har set den, stadig søgende efter Bytte, 

 tage Retning mod Fjorden. Dens Reder indeholdt Æg, oftest 

 3, der tilsyneladende var friske eller svagt rugede. 



Splitternen (Sterna cantiaca), er den talrigste af Ternerne 

 og tillige en af de talrigste af Arterne derovre. Vi anslog dens 

 Antal til op imod 1000 Par. Men i Forhold til dens Antal ser 

 man kun meget lidt til Fuglen, naar man ikke netop staar ved 

 dens Yngleplads. Den er en af de selskabeligste af vore Fugle, 

 om i det hele taget nogen anden Art kan sidestilles med den. 

 Til Yngleplads havde den valgt den nordligste Pold af Tippe- 



