87 



polde, og her fandtes hele Bestanden fordelt i 6 Kolonier, alle 

 i Nærheden af hinanden. De var anlagt paa tørt og næsten 

 nøgent Terrain, umiddelbart op til Siv, flere af dem som smalle 

 Striber langs Sivene. Rede bygger den ikke, danner kun højst 

 en svag F'ordybning i Jorden eller i det afsvedne Græs. Staar 

 man over for en saadan Koloni, ser man et Sj^n, man ikke 

 glemmer; man ser Æg ved Æg saa tæt, at man nøje maa vogte 

 paa hvert Skridt, hvis man vil undgaa at nedtræde Æg. Og at 

 se Kolonien paa Afstand, er et pragtfuldt Skue. Snart er Fuglene 

 paa Æggene , og de danner som en enkelt stor hvid Plet , snart 

 letter de alle som en og stiger til Vejrs. I mildt Vejr med Solen 

 højt paa Himlen er de i næsten stadig Uro; saa længe man kan 

 øjne Kolonien, ser man dem bevæge sig fra og til Rederne. Men 

 lige saa pragtfuld en saadan Koloni kan være paa Afstand og 

 interessant at iagttage paa nært Hold , lige saa uhyggelig kan 

 den dog ogsaa være, thi Fuglen er i højeste Grad malproper. 

 Hele Ynglepladsen er som hvidkalket, overalt dækket af Fuglens 

 Ekskrementer, og en gennemtrængende harsk og trannet Fiske- 

 stank stiger op derfra. Hvorfra denne stammer, er ved første 

 Øjekast vanskeligt at opdage, men undersøger man Bunden nøje, 

 vil man se den tæt oversaaet med Fuglens Opgylp, smaa Boller 

 af Størrelse som et lille Fugleæg og af en graagulagtig Farve 

 omtrent svarende til det visne Græs. De bestaar af Fiskeben, 

 der næsten alle vender Spidsen indadtil, men er tillige iblandet 

 Hørestene (Otolither), gennemsnitlig 4 å 5 i hvert. Ligeledes 

 fandtes i en af Kolonierne nogle faa Madrester, der, saavidt vi 

 kunde dømme, udelukkende bestod af Smelten. Rederne inde- 

 holdt fra 1 til 3 Æg, som Regel dog 2; de var friske eller svagt 

 rugede. 



I Forbindelse med Splitternen finder jeg Anledning til paany 

 at nævne Hættemaagen, thi denne Fugl har, efterhaanden som 

 den tiltager, faaet et daarligt Ord paa sig. Man siger om den, 

 at den er splidagtig og ond og nærgaaende mod de andre Arter 

 endog i den Grad, at den skal kunne fordrive disse, og samtidig 

 har jeg hørt mange Udtalelser om, at der af den Grund bør 

 gøres noget for at begrænse dens Udbredelse. Den yngler som 

 tidligere nævnt overordentlig talrigt ved og paa Tippepolde, og 

 mangfoldige af dens Reder laa i Sivene umiddelbart ind paa 

 Ternekolonierne, adskillige endog mellem Ternens Æg, men jeg 

 maa dog sige, at vi ikke saa et eneste Eksempel paa, at Arterne 



