91 



Paa hver af Halligerne Jordsand og Norderoog bor der nu 

 hvert Aar i 3 å 4 Maaneder en Vogter (Løn 150 Mk. om Maa- 

 neden), der skal paase at ingen uberettiget lander paa Øen ; 

 desuden skal han 1 å 2 Gange om Ugen tælle alle Rederne. 



Vogteren paa Norderoog, en dansktalende Mand fra Brede- 

 bro ved Navn Vand er man særdeles tilfreds med. Han vogter 

 Fristedet med Nidkærhed og er endda ikke bange for, bevæbnet 

 med en lang Bambusstang at træde op imod Militærpersoner, 

 der lander for i Embeds Medfør at foretage Opmaalinger. Han 

 elsker Fuglene, skelner de forskellige Arter og er fortrolig med 

 deres Levevis. Over hans Dør staar et danj^k Vers, som i Be- 

 retningen gengives i tysk Oversættelse. 



Med Hensyn til Albuen (den nordligste Spids af den lange 

 Sylt) har man benyttet en anden Fremgangsmaade end ved 

 Halligerne. Foreningen har forpagtet hele den Strækning, hvor 

 Fuglene yngler kolonivis og overdraget en af Fyrmestrene ved 

 de derværende 2 Fyrtaarne Opsynet mod en aarlig Løn af 90 Mk. 

 og Ret til Jagt paa Agerhøns, Harer, m. m. 



Besøg paa F'ristederne Jordsand, Norderoog og Albuen til- 

 stedes alle Fuglevenner. Tilladelseskort faas hos Foreningens 

 Formand, Dr. Dietrich i Hamburg. Det forventes, at de Besøgende 

 vil give ham Meddelelse om de fundne Arter, Redeantal o. 1., 

 hvorved opnaaes nogen Kontrol med Vogterne. 



Paa efterstaaende Tavle er anført de ynglende Par, som oftest 

 efter de af Vogterne talte Reder, af og til kontrolleret af Best\'- 

 relsesmedlemmer. Paa Memmert foregaar Tællingen med ægte 

 tysk Grundighed: paa de 2 egentlige Ynglesteder i Klitterne er 

 hver Rede bogført og betegnet ved en numereret Pæl; kun de 

 forholdsvis faa Reder paa fladt Land udenfor Kolonierne er talte 

 skønsmæssigt. Det fremgaar af Tallene, at det hovedsagelig er 

 Maager og Terner, der tiltager under Fredningen; desværre gælder 

 dette dog ikke om Rovternen, der kun hge kan holde Stillingen. 

 Det menes, at Albuen er dens sidste Yngleplads i Nordeuropa 

 og at Norderoog er det eneste Sted paa tysk Omraade, hvor Split- 

 ternen nu ruger. Det er vel endnu, efter saa faa Aars Fredning, 

 for tidligt at danne sig et paalideligt Skøn over Fredningens Virk- 

 ninger; man maa haabe, at ogsaa disse Arter maa gaa frem i 

 Antal og, udbredende sig fra Fristederne, danne nye Kolonier. 



I andre Lande er man ogsaa (ifølge det nævnte tyske Tids- 

 skrift) godt i Gang med at indrette Fristeder. I Sverige er der 



7* 



