101 



Ved Henvendelse til Hr. Pijof. Jungersen ved Zoologisk Mu- 

 seum blev min Bastard sammenlignet med udstoppede Eksem- 

 plarer af Blaamejse og Lazurmejse samt flere Illustrationer af 

 »Parus pleskei<~< (Museet ejede desværre ingen Eksemplarer af 

 Pams pleskei). 



Der viste sig da særdeles stor Overensstemmelse mellem min 

 Bastard og Illustrationerne, kun havde Illustrationerne en Smule 

 gul Farve, som Fuglen manglede. Hertil maa bemærkes, dels 

 at F'uglen var ung, og dels, at Illustratorer af Fugle ofte er 

 tilbøjelig til at lægge for stærke Farver i; i hvert Fald er nogle 

 af de forholdsvis faa Eksemplarer af Parus pleskei, der er fundne, 

 opdagede i Fuglehandleres Sendinger af Lazurmejser, uden at 

 Fuglehandlerne har opdaget noget gult hos dem, og i hvert Fald 

 enkelte tyske Farvebeskrivelser af Parus pleskei nævner intet gult. 



Som det vil ses, har man altsaa ved at holde Mejser i Bur 

 kunnet, om end ikke bevise, saa dog støtte Antagelsen om, at 

 Parus pleskei er en Bastard. Og, forbydes det at fange Fugle 

 som Stillidser o. lign., vil det næppe nogensinde lykkes for Fugles 

 Vedkommende at faa Mendels Love efterviste, thi et nogenlunde 

 stort Materiale af Fuglebastarder faas ikke, naar Finkerne fra- 

 drages, og det maa huskes, at endda er ikke 1 af 100 Finke- 

 bastarder brugelige, idet de næsten alle er ufrugtbare. 



Til Slut blot en, maaske overflødig. Bemærkning: 



Næstefter »Dyrplageri« hører man nu og da fremsat, at al 

 det meget Burhold fjærner saa mange Fugle fra det frie, at det 

 tynder alt for meget ud — Paastanden er selvfølgelig taabeHg, 

 idet Antallet af f. Eks. burholdte Stillidser kun er en latterHg 

 lille Brøkdel af en Pro mille af Stillidser i det frie. 



O. DYRHAUGE. 



Naar der i »D. O. P'.'s Tidsskrift« for Fuglenes Vedkommende 

 skal anstilles Betragtninger over Jagtloven, forekommer det mig, 

 at vi Fuglevenner uvægerligt maa opstille et Princip, som vi 

 bør kæmpe for og fastholde til det yderste: nemlig de nuvæ- 

 rende Arters Bestaaen og Muhgheden for, at nye Arter ad 

 naturlig Vej kan finde Boplads her. 



Dette Princip kan ikke opretholdes, saa længe der er noget, 

 der hedder Fredløshed hele Aaret for ikke at tale om Præmi- 

 ering for Udryddelse. Gang paa Gang er det paavist, at det 

 væsentligt er Fredløsheds- og Præmieringssystemet, der har ud- 



