110 



sig med kun faa Undtagelser om dens Skadelighed, og at den navn- 

 lig lægger Beslag paa de for andre Fugle bestemte Redekasser. Kun 

 de Kasser, som ophænges i sluttede Skovkomplekser, er man sikker 

 paa ikke bliver optagne af Spurvene navnlig Skovspurv. 



Angaaende Placeringen af Redekasserne, om disse skal hænge 

 højt eller lavt, paa frie Stammer eller skygget af Løvværk eller Bu- 

 sket, er Meningerne meget delte, og maa maaske ogsaa rette sig 

 efter de lokale F'orhold, men Forf.s personlige Mening er, at de skal 

 hænges lavt, 1^/2 Meter over Jorden, og beskyttes af Busket, da det 

 saa ogsaa bliver et mere overkommeligt Arbejde at tilse Kasserne 

 og rense disse for Spurvereder. 



Angaaende Størrelsen af de Redekasser, som er bleven mest fore- 

 trukne, afviger Beretningerne ogsaa, men Forf. er af den Mening, at 

 dette Forhold retter sig efter hvilken Spætteart, stor eller lille, som 

 i den paagældende Egn er almindeligst, da Spætten jo er Kvarter- 

 mager for de mindre Huleynglere, saadan at forstaa, at hvor f. Eks. 

 Sortspætte (Piens martins) eller Grønspætte (P. viridis) i en Egn er 

 overvejende, de smaa Arvtagere da ogsaa er vante til rummelige 

 Boliger og foretrækker de større Redekasser. 



Efterat have omtalt Hyppigheden af de forskellige Fuglearter, som 

 indfinder sig ved Foderbordene, kommer Forf. til Beretningernes 

 Meddelelser om Fuglenes Fjender, af hvilke Huskat og Spurvehøg 

 gør sig mest bemærkede. 



Ved et Foderhus blev der nedlagt 3 Spurvehøge i en Vinter. 

 Særlig opfindsom viste en saadan sig ved Skovfogedelevskolen i 

 Gorgenyszentimre, idet den satte sig i et Hjørne af Foderbordet bag 

 en Glasrude, hvorfra den saa overraskede de intet anende Fugle. 

 Der omtales flere af denne kække Fugls Streger, som ogsaa er nok- 

 som bekendte herhjemme. Foruden Spurvehøg nævnes ogsaa Hønse- 

 høg, Dværgfalk og Skovskade som Fjender ved Foderbordene ^ og 

 det anbefales at efterstræbe dem med Fælder og Bøsse. 



' Danske Fuglevenner kan ikke være enige med denne, skal vi kalde det 

 den tyske Opfattelse af Fuglebeskyttelse, med dens Fremhæven af Nytte- og 

 Skadeligheds Theorien. Naar vi ved Ophængning af Redekasser boder paa 

 den ved det moderne Skovbrug indtraadte Mangel paa naturlige Redehuler, og 

 soger at skaffe Smaafuglene saa megen I^o som muligt ved deres Formering, 

 samt holder graa Krager, Spurve og omstrejfende Katte nede paa et passende 

 Minimum — thi disse har kun kunnet formere sig, som sket, ved Menneskets 

 Hjælp — og tillige tænker paa Fuglene i strenge Vintre — saa har vi gjort 

 nok og bør ikke blande os videre i Naturens Orden. Det nytter ikke at tale 

 om Nytte og Skadelighed, thi nærmere betragtet er der saa godt som ingen 

 helt nj^ttig Fugl, saavel som heller ingen helt skadelig i sit Forhold til Menne- 

 sket. Den Fugl, som sj'nes n3'ttig for Landmanden, kan Gartneren maaske ikke 

 taale at se i sin Have. Kærligheden til F'uglene maa helst være af ren ethisk 

 Art og Fuglelivet i sig selv, saaledes som det daglig viser sig, er ogsaa af til- 

 strækkelig Værdi for os, uden at vi paa den ene Side behover at henfalde til 

 Sentimentalitet, eller paa den anden Side slaa paa Nyttetheoriens mere mate- 

 rialistiske Tromme. Vi er ikke heller sikre paa, at en gennemfort Masse- 

 fodring er af det gode, og det er ikke umuligt, at man derved kan skabe min- 

 dre duelige Slægter. Hverken Dyr eller Mennesker kan taale altfor megen 

 Medgang uden at degenerere. 



