119 



bestemmende til, desværre noget sent, at opsøge Langeoog; thi jeg 

 holder en klar Oversigt over Udbredelsen og den successive Til- 

 tagen af disse vor Kolonis yngste Borgere for meget betydningsfuld. 

 Til Dato er der altsaa for det østfrisiske Gebets Vedkommende kon- 

 stateret 2 Rugepladser for Stormmaagen, Memmert og Langeoog, 

 hvorimod de ikke, efter Meddelelse fra den derværende Opsynsmand, 

 endnu har holdt deres Indtog paa Borkum, hvor jeg ogsaa troede, 

 de fandtes. Hr. v. Pelt-Lechner skriver til mig om deres Ynglen — 

 foruden paa Rottum — paa Øen Schouwen ved den hollandske Vest- 

 kyst; altsaa en endnu videre Fremtrængen mod Vest. 



Den 26. Juli besøgte jeg Langeoogs Sydvesthjørne, det ensomme 

 Flinthorn, som først dannedes efter Stormfloden i 1825 og viser en 

 vis Lighed med Memmert. Straks da jeg betraadte Klitterne, blev 

 jeg modtaget med ængstelige Skrig af et Stormmaagepar, og Fuglene, 

 som stødte heftigt efter mig, viste den samme Adfærd som Mem- 

 merts Ynglefugle, saa jeg blev sikker paa, at de havde deres Rede 

 i Nærheden. Jeg afsøgte alle dertil egnede Pladser, men fandt den 

 ikke og skjulte mig derfor i det høje Marehalm for at afvente, hvor 

 Fuglene vilde slaa sig ned, men trods flere Timers Venten satte de 

 sig ikke til Ro, men omkredsede mig ganske lavt, stadig ængstelig 

 skrigende. Under alle Omstændigheder holdt Ungerne sig skjult i 

 det høje Klittag, thi der, hvor dette var højest og tættest, tiltog 

 de bekymrede Forældres Angst synligt. 



Den følgende Dag fik jeg baade Gamle og Unger at se indenfor 

 Koloniens Omraade. De vover sig ikke midt ind imellem de store 

 Maager, men de holder sig ligesom paa Memmert mere afsides. I 

 Klitterne paa Melkhorn og i den brede Sænkning Nord for '>Kloster- 

 meierei«, hvor kun nogle faa Strandskader gør dem Selskab, finder 

 man deres Rugepladser. Ungerne var allerede flyvefærdige, men 

 Opsynsmanden førte mig til de forladte Reder, som var anbragt paa 

 en Fod høje, flade Forhøjninger C»die Biilten«) som hist og her hæve 

 sig fra den næsten vegetationsløse Lavning. De ved Rugetidens Be- 

 gyndelse næsten nøgne Forhøjninger viser nu en svag Plantevækst; 

 kun de forkrøblede, børsteagtige Blade af Weingårtneria canescens 

 stritter i Vejret, og Kællingetandens krybende Stængel søger forgæves 

 at dække det smudsiggraa Sand. Her saa jeg de af kun faa, tørre 

 Straa bestaaende Reder, i hvilke Opsynsmanden altid kun fandt 

 2 Æg. Af de 5 Par, som i Aar beboede Memmert, havde derimod 

 4 Reder hver 3 Æg, medens den ene havde 2 Æg, ligesom de stærkt 

 forede Reder var anbragt midt i frodigt Græs. Ikke langt fra Re- 

 derne sad 4 Unger, der, da vi nærmede os, fløj op sammen med 

 deres Forældre og deltog i de voksne Maagers Koncert. Jeg saa 

 lige saa mange flyvefærdige Unger med deres Forældre i Klitterne 

 paa Melkhorn. Man maa nu være spændt paa Stormmaagens videre 

 Tiltagen. 



Hos Ternerne sporer man ogsaa her som overalt ved Kysten 

 en stadig Aftagen. I Kolonien har de allerede manglet længe, og 

 saa at sige kun ved Osterhook, den yderste, østlige med Muslinge- 



