124 



DANSK JAGTFORENINGS REPRÆSfilNTANTSKAHSMODE. 



(Dansk Jafjttidende, Juli 1910). 



Vi gengive nedcnstaaende Udtalelser fra Dansk Jaglforenings 

 Aarsmøde; de ville sikkert interessere vore Læsere, og mange ville 

 glædes over at erfare, at Jægerne have truffet den Bestemmelse, at 

 Præmieringen for Nedlæggelsen af Rovfugle ophører med Udgangen 

 af Aaret 1910. 



». . . Justitsraad Hald fik derpaa Ordet og vilde foreslaa, at man 

 gik over til en ny Anvendelse af det Beløb, der bevilgedes til Præ- 

 mier. De større Rovfugles Tal var nu bleven saaledes reduceret, 

 at de ikke længere var en Fare for vor Vildtbestand, medens der- 

 imod Kragerne tog til og voldte store Ødelæggelser. Han ønskede 

 derfor, at man skulde støtte lokale Jagtforeninger, som selv optog 

 Kampen mod denne Plage ved at udsætte Præmier for Nedskydning 

 af Kragerne og Indsamling af deres Æg. 



Baron H. Rosenkrantz vilde gerne slutte sig til dette Forslag. 

 Rovfuglene var taget meget af i Tal, og blandt Ornitologer havde 

 Præmieringen af dem i de senere Aar vakt en Del Animositet, som 

 man nu nok kunde tage Hensyn til. 



Godsejer L i ch tenberg vilde ligeledes støtte Halds Forslag. 

 Rovfuglene vilde nok blive skudt alligevel, hvor de gjorde følelig 

 Skade. Kragerne fik derimod Lov til at gaa fri, undtagen paa de 

 forholdsvis faa Steder, hvor der var indført rationel Jagtpleje. 



Skorvider Steenberg var af samme Mening, men vilde kun 

 have Præmierne til at gælde for de første Foraarsmaaneder, dels 

 fordi man da ramte vore egne Krager, dels fordi der ellers kunde 

 opstaa Fare for, at Kragerne blev skaanede som Ynglefugle for Præ- 

 miernes Skyld. 



Hofjægermester Collet vilde ogsaa slutte sig til Halds Forslag, 

 ikke af ornitologiske, men af rent jægermæssige Hensyn. Rovfuglene 

 faldt nok alligevel, men det gjorde Kragerne ikke, og de var nu 

 langt den største Fare for Vildtet. Men man skulde ikke indlade 

 sig paa at støtte Indsamlingen af Æggene, dels fordi dette let kunde 

 blive uoverkommeligt, dels fordi der skulde særlig Sagkyndighed til 

 for at kende Graakragens Æg fra Raagens. 



Baron Rosenkrantz sluttede sig til de sidste Bemærkninger, 

 og Hofjægermester Collet pointerede, at det var Hjælj) til Selvhjælp, 

 der burde bringes, hvortil Justitsraad Hald bemærkede, al det netop 

 var hans Forslag.« 



Efter at endnu en Del Talere havde haft Ordet, »vedtoges det 



at støtte lokale Jagtforeninger, saa langt Bevillingen paa Part 6 

 rækker, i at præmiere Nedlæggelsen af Krager i Maanederne April 

 og Maj med indtil Halvdelen af de Beløb, disse Foreninger selv 

 vilde anvende paa denne Sag, og at denne Beslutning skulde træde 

 i Kraft i Aaret 1911, medens Præmieringen for Nedlæggelse af Rov- 

 fugle ophører med Udgangen af 1910.« 



E. L. S. 



