126 



begynder Sangen at tage af, og det gamle Ord siger jo, at Fug- 

 lene kun synger til Sankt-Hansdag. Hvis det er rigtigt, saa er 

 der mange Arter, som hos os kun synger en god Maaned; en 

 Del af dem kommer jo først langt hen i Maj, og skal de holde 

 op til 24 Juni, saa maa man rigtignok skynde sig lidt at faa 

 dem at høre; Vejret er jo heller ikke altid lige sikkert, det kan 

 falde i med Regn, køligt Vejr og Blæst, og de sidste 2 Ting holder 

 Fuglene ikke af. Men er Vejret godt, saa kan man unægtelig i 

 Maj og Juni svælge i Fuglesang. Gaar man ud i det fri og lytter, 

 saa høres talrige Stemmer fjærnt og nær fra det alier tidligste 

 Daggry til sent paa Aftenen, for nogle Arters Vedkommende 

 Natten med. Vil man høre Fuglesangen i al dens Styrke og 

 Fylde, saa maa man tidlig op, længe før Solen, men da kan man 

 ogsaa tilbringe uforglemmelige Timer. Fuglene synger med mest 

 Udholdenhed i den tidligste Morgenstund og er lettest at iagttage 

 paa den Tid. Aftentimerne kan ogsaa gaa, og falder jo i Al- 

 mindelighed noget mere belejligt; midt paa Dagen tier de fleste 

 Sangere. Omkring Midten af Juni holder nogle af Sangerne 

 op; paa den Tid forstummer Nattergalen (Luscinia philomela) 

 allerede, naar den da ikke narrer os helt, thi det kan ogsaa 

 hænde, saaledes som jeg saa her ved Sanatoriet i Aar. Natter- 

 galen kom hertil 13 Maj og havde allerede sin Rede halvt færdig 

 16 Maj, men forlod den. Den sang et Par Aftener, saa hørtes 

 der ikke mere til den, og jeg sørgede allerede over, at den havde 

 forladt sin vante Yngleplads, hvorfra jeg kendte den i 3 Aar, 

 men hen i Juni var den der gqdt nok igen, og jeg saa den mange 

 Gange om Dagen samlende Føde til Ungerne og flyve ind med 

 den paa et bestemt Sted i det tætte Krat; den havde altsaa lagt 

 Æg, ruget dem ud og faaet Ungerne store, alt uden at lade sin 

 Sang høre, et ret besynderligt Tilfælde, naar man tænker paa, 

 hvor ihærdig en Sanger den ellers er. 



Vi er nu naaet over Sankt-Hans, og for det opmærksomme 

 Øre er det kendeligt nok, at der virkelig er noget i det gamle 

 Ord: Sangen har ikke mere sin fulde Kraft og Styrke, der be- 

 gynder at mangle Stemmer i Koret, en efter en faar Forfald. 

 For 3 Aar siden sad jeg ofte om Eftermiddagen ude paa Sana- 

 toriet ved Haslev i Juli Maaned med noget skriftligt Arbejde; 

 jeg morede mig da med at høre paa de talrige Munke (Sylvia 

 atricapilla), der sang i Sanatoriets Park, hvorledes Sangen i Be- 

 gyndelsen af Maaneden var kraftig, senere efterhaanden tog af, 



