145 



Stedet; thi det samme Land, der dengang strakte sig vidt og aabent 

 ud, det er nu bebygget, for største Delen med Kaserner og andre 

 Tjenestebygninger, som nu allerede er rykket frem til Øens Midte. 

 Og videre udefter er Halvdelen af det endnu ubebyggede Omraade 

 indgærdet som Statsjord og berøvet al Naturlighed ved alle Slags 

 Militæranlæg. Dertil kommer desuden Vagthuse, Skur og Barakker, 

 lagt lige midt i det sidste Stykke frie Land og ved Nordspidsen en 

 Restauration; hele Vejen rundt, ligesom midt igennem, er en bro- 

 lagt Vej. Klippens smukke Fremspring er omhyggeligt ved Beton og 

 Murflader beskyttet mod Forvitring — saaledes er det nuværende Høj- 

 land. Af den ikke saa smukke Sydspids er der snart ikke mere til- 

 bage; thi kun nogle Tusind Kvadratmeter er endnu frie Marker; 

 Resten, en for Helgoland mægtig Flade, vil i den nærmeste Tid for- 

 svinde bag et mere end mandshøjt Plankeværk. Og dog var S5'd- 

 spidsen engang næsten det bedste lagttagelsessted. Til alt det øvrige 

 tænke man sig dernæst en veritabel Jernbane med pustende Loko- 

 motiver, Tog, som slæber Jord og Mursten frem og tilbage. Træ- 

 stabler, Jern-, Murstens- og Sandhobe, hvor hen man vender sig; 

 italienske Arbejdsfolk gravende fra den tidlige Morgenstund, manøv- 

 rerende Matrosafdelinger eller endog stor Øvelsesskydning af Artille- 

 riet. Det er Helgoland i Nutiden ! 



Og i gamle Dage? Slet intet af alt dette eksisterede da! Et stort 

 frit Landskab paa Sydspidsen og frem for alt paa den nordlige Del 

 indbød de Fugle til Hvile, der trak hen over Øen. Det eneste, der afbrød 

 Fladen var henved 20 kunstige Drosselbuske, i hvilke Droslerne, 

 der vilde søge Beskyttelse, styrtede sig for uden Larm eller Ophæ- 

 velser at blive fanget. Fremmede sky Fugle, som den centralasiati- 

 ske Piber (Anthiis Richardi) eller den afrikanske Digesmutte (Saxi- 

 cola deserti) slog sig ned, fordi de havde Plads om sig til at flygte 

 i rette Tid, som just Steppens og Ørkenens Børn vil have, store, frie 

 Strækninger. Brokfugle og Pommerantsfugle satte sig i Mængde til 

 Hvile om Morgenen. Alt havde Rum, Plads til at slaa sig ned og 

 ogsaa til at undvige. Hvis nu virkelig en af hine sky »Sjælden- 

 heder« i vore Dage sætter sig paa en af de endnu frie Pladser, vil 

 den utvivlsomt inden 10 Minutter være jaget op, finder ingen anden 

 tilfredsstillende aaben Plads og drager skyndsomst bort fra dette util- 

 talende Sted, i det højeste endnu engang aflæggende Besøg i Klitterne. 

 Engang fordelte de faa Jægere og Fuglefængere sig paa hele Klippen; 

 nu, hvor de er blevet formeret til mere end det femdobbelte, har de 

 kun en Tredjedel af Øen og træder næsten paa hinanden deroppe 

 saa at, naar dertil endnu kommer Arbejderne og Militæret, ingen lidt 

 sky Fugl alene paa Grund af Menneskevrimlen kan opholde sig der 

 længere end en Time. En Mængde Arter besøger overhovedet ikke 

 Helgoland mere, d. v. s. de slaar sig ikke længere ned der, f. Eks. alle 

 Ferskvandsfugle, som Klirer og Ferskvandsænder. De forsvinder 

 med de eneste Lokaliteter som paa Helgoland kunde lokke dem, de 

 tre »Sapskuhlen« d. v. s. Ferskvandspytter. 



Men ikke alene Højlandet er berøvet al sin Naturlighed, nej. 



