146 



ogsaa Klippens mægtige, barske Skønhed, som den engang viste sig 

 paa Vestsiden, er allerede tildels tilintetgjort og vil i Løbet af kor- 

 tere Tid næsten være ganske ødelagt. Man har allerede plomberet 

 Bugterne, som Brændingens Raseri og Vejrets Ugunst har brudt ud 

 af Klippen, med beskyttende Mure for at standse det videre Forfald 

 ved naturlig Opdyngning af en Skraaning. Ved saadanne Skraaninger 

 gaar naturligvis alle de romantiske, vilde og maleriske Klippepartier 

 tabt. Men ikke nok dermed, allerede til næste Aar skal paabegyn- 

 des Bygningen af en uhyre Parallelmur i en Afstand af 20 Meter 

 fra Klippens Fod, et Foretagende, som vil sluge mange Millioner, 

 men — ligeledes ved en stor Skraaning — skal redde Øen for Aar- 

 hundreder. Naturligvis bliver saa den enestaaende, imponerende 

 Vestside til en Grushob. Den berømte »Lomvieklippe« kommer derved 

 i stor Fare, et mægtigt Naturmonument af uvurderlig Værdi, et 

 Stykke højnordisk Fugleliv i vort Fædreland. Hvis Muren blev gen- 

 nemført i samme Afstand under »Lomvieklippen«, vilde dette stor- 

 slaaede Naturmindesmærke med et Slag være tilintetgjort; thi de 

 unge, ikke flyvefærdige Fugle vilde ved Nedstyrtningen — i Stedet 

 for uden Fare at dale ned i Vandet — knuses mod Klippen. Dog 

 er der sikker Udsigt til, at Lederne af Byggeforetagendet vil gøre 

 deres bedste; de haaber, at Lomviekolonien ikke skal blive udsat for 

 Fare. Hvis Arbejdet bliver foretaget, efter at Lomvierne i Slutningen 

 af Juli er trukket bort, er der al Sandsynlighed for at bevare denne 

 Skat for Helgoland. Ved denne Lejlighed er ogsaa fra mange Na- 

 turvenner udtalt Ønsket om, at den saakaldte store Lomviejagt enten 

 bliver ganske afskallet, eller dog først bliver saa sent ansat, at ingen 

 hjælpeløse Unger for Fremtiden bliver prisgivet Døden paa Grund 

 af Sult. Det bedste vilde være, at overhovedet al Skydning paa 

 Lomvierne indenfor en vis Afstand fra Klippen blev forbudt. Udenfor 

 kan man saa — udenfor Fredningstiden — skyde saa meget, man 

 har Lyst til! 



Om Forandringen af den vestlige Kyst vil blive meget skadelig 

 for Fuglelivet, lader sig endnu ikke sige. Sikkert vil hele Klippe- 

 fodens karakteristiske Natur, Dyreliv og Plantevækst, 

 som den ingen andre Steder i Verden optræder, blive 

 stærkt forandret og tildels uigenkaldelig tilintetgjort, 

 og et Felt for de interessanteste Studier vil blive forringet for Vi- 

 denskaben, ja, maaske endog fuldstændig forsvinde før den endnu 

 er blevet tilstrækkeligt bearbejdet. At der til Gengæld bliver skabt 

 nye og i sin Art ligesaa interessante Livsbetingelser, vedkommer ikke 

 denne Sag og har ikke Interesse for Ornithologerne. Thi utvivlsomt 

 vil ogsaa Vestsidens Specialiteter indenfor Fugleverdenen forsvinde. 

 Hverken Muddersnæppens muntre Piben, Svaleklirens herlige Fløjte- 

 toner eller Hvidklirens melodiske Stemme vil da genlyde i de skumle 

 Huler og Kløfter, som til den Tid vil være begravet under Grus. 



Med Kæmpeskridt drager Tilintetgørelsen af Helgolands Natur 

 fremad. Allerede er to af de for Ornithologien vigtigste Egne, i 

 Forhold til Øen mægtige Strækninger, gaaet tabt. Stadig bliver der 



