148 



snart en Venskabsforbindelse, der gjorde et intensivt Samarbejde 

 muligt. Da Jagtlove paa den Tid ikke kendtes, blev der ogsaa ned- 

 lagt og fanget Smaafugle i Tusindvis. Men havde man paa samme 

 Tid saadanne Mængder foran sig, var det for de gamle Fuglefængere 

 med de skarpt øvede Øjne et let Arbejde at udvælge de ogsaa kun 

 ganske lidt afvigende Eksemplarer. Og Giitke gjorde det mest mu- 

 lige for systematisk at oplære sine Folk. I fortroligt Samvær paa 

 lange Vinteraftener snakkede han med sine Medhjælpere og gjorde 

 dem ved Hjælp af sine Bøger særlig opmærksom paa alle de 

 Arter, som muligvis engang kunde berøre Helgoland. Og da 

 Gåtke trods ringe Midler dog altid havde en Drikkeskilling, ja efter 

 Omstændighederne endog et Guldstykke parat til den, der bragte 

 ham noget paafaldende, saa blev der da ogsaa bragt ham alt. Man 

 var endnu beskeden , ikke forvænt og frem for alt selv interesseret 

 i Sagen. 



Hvorledes er det da nu? At nogen i vore Dage kunde leve af 

 Fuglefangst og Jagt er ganske udelukket, dertil gives der altfor ringe 

 Lejlighed. Desuden er Jagtloven jo indført, saa ingen Fugl, mindre 

 end Drossel, kan skydes eller fanges, eller i det mindste maa blive 

 det! Fuglejagten er saaledes blevet en Sport. Hvad skal Helgolæn- 

 deren ogsaa stille op med de mange Penge, han har faaet af de 

 Fremmede, og hvorledes skal han frem for alt slaa Tiden ihjel om 

 »Vinteren« (d. v. s. udenfor Sæsonen)? Thi medens en Del af Helgo- 

 lænderne nu tager Del i eller arbejder i Befæstningens Tjeneste paa 

 Højlandet, er det for en anden og rigtignok en stor Del, ikke mere 

 nødvendigt at arbejde. Saa bliver et Jagtkort købt for 25 Mark, og — 

 naar der kun er Gnist af Haab om at faa Fingre i en Sneppe, ja 

 endog kun en Drossel — Bøssen taget med paa Spadseretur den 

 hele udslagne Dag, eller man staar med ladt Bøsse mellem Baadene 

 paa Stranden eller ved Hushjørnet. Der kommer dog maaske en 

 Sneppe! Men er der virkelig engang noget paa Færde, nemlig hvis 

 der er Fugletræk, saa foregaar en støjende Jagt. Det futter og 

 knalder værre end i en Fægtning; enhver Sangdrossel, der viser sig 

 i den dobbelte Skudvidde, bliver der skudt efter tre Gange, indtil 

 den falder, efter enhver Krage fem Gange, efter enhver Sneppe ti 

 Gange. Men skudt bliver den. Af de Snepper, der kommer hertil, 

 slipper ikke 10 % levende væk igen. Helgolænderne er ingenlunde 

 slette Skytter. De gamle Fuglejægere paa Gåtkes Tid og ogsaa nogle 

 af Nutidens var og er sande Mesterskj^tter, som vel næppe noget 

 andet Sted bliver overtruffet. De skyder med Sikkerhed i mørk 

 Skumring de lavt hen over Jorden strygende Snepper midt i Menneske- 

 vrimlen. Men da der nu gives over 50 Indehavere af Jaglkort (paa 

 højt regnet 0,2 □ Kim. Jagtterræn!) saa er der derimellem netop 

 ogsaa en Masse unge og uerfarne Skytter, som giver Ild paa den 

 mest afsindige Afstand. Thi enhver vil skyde. Men da der ofte er 

 færre Drosler end Jægere, bliver der afskudt tre eller flere Skud 

 efter hver Drossel. Enhver er glad, naar han faar et Maaltid sam- 

 menskrabet. Hvis én virkelig engang skulde have noget usædvan- 



