149 



ligt men ikke altfor paafaldende mellem sit Bj^tte, ja saa mangler 

 tre Fjerdedel af »Jægerne« det nødvendige Kendskab. Men har han 

 virkelig fundet noget mærkeligt mellem sit Bytte, saa forlanger han 

 ofte af Museets Ledelse de mest utrolige Priser derfor. »Staten har 

 jo nok« tænker enhver. Hvis den forlangte Pris ikke bliver ud- 

 betalt, indfinder der sig ofte nok en naiv Badegæst, hvem man 

 for en latterlig hoj Pris kan prakke »Sjældenheden« paa. Eller 

 ogsaa bliver Fuglen — af Stivsindethed — hellere plukket og spist 

 end solgt for en fornuftig Pris. Men Følgen for Museet er i alle 

 Tilfælde den, at Manden aldrig indleverer noget senere. Der gives 

 jo ogsaa Præparatorer paa Øen, som man kan spille ud imod Mu- 

 seet, hvis Omstændighederne kræver det, skønt man netop maa rose 

 disse Folk for en anstændig Optræden. Det er her som overalt: 

 Omgangen med Fremmede har fordærvet mange af Befolkningen og 

 gjort dem havesyge. For at være retfærdig, maa man naturligvis 

 ikke slaa dem alle i Hartkorn. Endnu findes der en Del dyg- 

 tige Jægere og Fuglekendere, hvem det er en Glæde at under- 

 støtte Videnskaben, som kender den virkelige Værdi af deres Bytte, 

 og med hvilke man altsaa endnu kan arbejde sammen 

 med Glæde. Skade kun, at disse Mænd næsten ikke mere har 

 Lejlighed dertil. 



løvrigt skal det ikke glemmes, al Øvrighederne, Militærforvalt- 

 ningen og den kongelige biologiske Anstalt har gjort meget mod de 

 om sig gribende Ulemper. Kun har der med den bedste Villie ikke 

 været meget at udrette. Saaledes er det meget anerkendelsesværdigt, at 

 Kommandantskabet har forbudt Skydning og Fangst paa det sømili- 

 tære Territorium for i det mindste paa dette Omraade at skaffe 

 Fuglene Ro, selv om det ikke er meget egnet dertil. Følgen er 

 imidlertid blevet den, at Jægerne trænger sig endnu mere sammen 

 paa det øvrige Terræn. Ogsaa Civilforvaltningen sørger nu for 

 streng Overholdelse af Jagtbestemmelserne og har fra 1910 forhøjet 

 Prisen paa Jagtkort til 40 Mark, en Forholdsregel, som ikke nok- 

 som kan anerkendes, men hvis Følger man maa afvente. En Drager 

 sagde endog: »Ja, selv om »Kortet« bliver tre Gange saa dyrt, saa 

 køber jeg mig dog alligevel et!« Det vilde heller intet skade, hvis 

 ogsaa den natlige Fuglefangst var knyttet til Besiddelsen af et Jagt- 

 kort. — Og for Bevaringen af »Lomvieklippen« er alle Institutioner, 

 med den biologiske Anstalt i Spidsen, i skøn Endrægtighed og ikke 

 uden Virkning traadt i Skranken. 



Tidligere maa Helgoland virkelig have været beboet af lutter, 

 om end ikke lærde, Ornithologer. Endnu i vor Tid er Kendskaben 

 til Fuglene og Interessen derfor saa udbredt, som man ingen andre 

 Steder i Verden vil træffe den. Men det er dog intet mere imod 

 tidligere. Allerede kan man næsten ikke længere forlade sig paa 

 hver tiende, naar det kun angaar halvvejs usædvanlige Arter. Der 

 er nu ikke mere Lejlighed der som før, og man er ikke mere som 

 tidligere henvist til Fiske- og Fuglefangst. Desuden finder man nu 

 langt fra den Understøttelse, som man fandt i tidligere Tider. Gåtke 



