150 



behøvede sandelig slet ikke at gaa ud af Stuen for at skrive Beret- 

 ninger, som alligevel var paalidelige. Nu maa en Ornitholog paa 

 Helgoland selv gøre Hovedarbejdet. Han maa i det mindste tre 

 Gange om Dagen afsøge Øen; thi Fuglene har som sagt ikke saa 

 meget Ro her mere, at man kan gøre Regning paa ved en Tur om 

 Dagen at støde paa alle de mere sky Fugle, som overhovedet paa 

 den Dag har slaaet sig ned paa Øen. Der hører virkelig Held til, 

 at være der netop paa den Tid, da saadan en Anthus Richardi f. 

 Eks. har slaaet sig ned for nogle faa Minutter. Thi da er den sik- 

 kert allerede jaget op af Arbejdere, Spadserende eller, som det of- 

 test sker, af »Jægere«. Men er den først engang skræmmet op, 

 finder den vel næppe endnu en anden lille Plads, som synes den 

 tilstrækkelig sikker, og saa tager den til Klitten eller trækker straks 

 bort. Ingen Ro hverken Dag eller Nat! det er netop Nutidens 

 Motto. 



Klitten synes saaledes endnu at være det bedste Sted, og den er 

 det da ogsaa i Virkeligheden. Men den er meget, meget lille, saa 

 at en eneste Jæger kan bortjage alle mere sky Fugle i Løbet af en 

 Timestid. I Sæsonen kommer den saa godt som slet ikke i Betragt- 

 ning, da den indtil Kl. 4^/2 om Eftmd. vrimler af Badegæster, og 

 da efter den Tid Fremmede, der ofte aldrig før har haft fat paa et 

 Gevær, forsøger deres Jægerlykke paa enkelte Ryler eller Præste- 

 kraver. Desuagtet kan virkelige Sjældenheder ogsaa nu snarest over- 

 listes mellem Klitterne. 



Naar der er Træk, bliver der nu skudt lige fra den tidligste 

 Dæmring, medens man tidligere holdt strengt paa, at lade Flertallet 

 af Fuglene roligt sætte sig, før man ved fuldt Dagslys først rigtig 

 begyndte Jagten. Nu kan det være saaledes, at det i den tidlige 

 Morgendæmring vrimler med Snepper og Drosler — naar det er 

 blevet ordentligt lyst, er der paa Grund af Knalderiet næsten intet 

 mere tilbage; eller, hvis der er nogle, er de utrolig sky ogsaa selv 

 om det er Arter uden Interesse, som Stære eller de i Begyndelsen 

 saa fortrolige Snespurve. Man har saaledes slet ingen Lejlighed 

 mere til at gennemmønstre f. Eks. et større Antal Drosler for at 

 undersøge om der ikke maaske mellem dem skulde findes en Tur- 

 dus Sivaiiisoni eller en iliaciis Cobnrni. 



Men endnu vedbliver den natlige Fuglefangst med Blændlj'gte og 

 Kætscher. Tidligere blev der derved fanget alt, som det blot kunde 

 betale sig at plukke. Nu maa der kun fanges mere jagtbare Fugle, 

 altsaa hovedsagelig Drosler og Snepper. Ganske vist smager den 

 paa denne Maade tilvejebragte Drosselsuppe ofte i forbausende Grad 

 af Lærke og Stær, som jo ogsaa ofte nok bliver fundne døde, men 

 man drister sig dog ikke mere til at gaa i Lag med andre Smaa- 

 fugle. Tværtimod, i vor Tid siger Helgolænderen, naar han ser en 

 Ornitholog skyde paa en Bjergirisk eller Graasidsken — hvad enten 

 det nu er Hykleri eller maaske den ved Forbudet genvakte Kærlig- 

 hed til Fugleverdenen? — : »Det er en Skam at skyde saadanne 

 smaa Væsner!« Tidligere havde enhver Knøs sit Pusterør eller 



