151 



Slangebøsse og nedskød hver eneste Smaafugl. Og mellem de mange 

 paa den Maade erhvervede Fugle fandtes netop da hine berømte 

 Sjældenheder, som endnu den Dag i Dag. om end falmede, pryder 

 Xordsømuseet. Paa den Maade faar man altsaa slet ingen Smaa- 

 fugle mere. Kilden , hvorfra Giitkes verdensberømte Sjældenheder 

 stammer, er udtørret. Nu maa man selv møjsommeligt søge efter 

 »Sjældenhederne«. Møjsommeligt er virkelig ikke for meget sagt! 

 Lad os som Eksempel tage den gule Vipstjert: Sky ved den megen 

 Færdsel, stryger en Flok af disse smukke Fugle om, næsten stadig 

 i Luften. Da man nu ikke i Flugten selv med den bedste Vilje kan 

 skjældne de vanskelige Kendetegn paa de enkelte Vipstjertarter, løber 

 man i timevis om efter de omkringflN'vende Fugle; endelig sætter de 

 sig, man har lykkeligt sneget sig saa langt frem, at man med Kik- 

 kerten kan skjælne Tegningen paa Hovedet hos de enkelte Fugle. 

 Endelig finder man mellem Flokken en borealis eller endog en cam- 

 pestris; man vil sk^'de; da kommer der netop en Arbejder eller Ma- 

 tros og bortjager, maaske med Vilje, Fuglene. Har man virkelig 

 endelig glædestraalende nedlagt et saadant sjældent Eksemplar, saa 

 kan man muligvis endda høre en Badegæst mumle: »Sikken en ge- 

 men Søndagsjæger! Skyder saadan nogle smaa Skabninger! Der er jo 

 knap en Mundfuld paa dem!« — Det er Ornithologens Arbejde paa 

 Nutidens Helgoland ! 



Hvad betyder nu alt dette forFugletræks forskningen? 

 Helgoland mister for hvert Aar, der gaar, mere og mere 

 af sin begunstigede Stilling, som gjorde det saa uende- 

 lig værdifuldt for Forskning af Fugletræk. Denne Til- 

 bagegang er ikke til at standse ved nogen som helst For- 

 holdsregel; thi hvad der her drager Jorden bort under Viden- 

 skabens Fødder er for største Delen praktisk-nationale Anliggender. 

 Helgolænderen har kun altfor meget Ret, naar han siger: »Der vil 

 ikke gaa ti Aar hen, før en Fuglekonge ikke kan slaa sig ned paa 

 Helgoland.« Egentlig gælder dette Eksempel allerede nu. Derfor 

 er hvert Aar tabt, der ikke bliver udnyttet paa det kraf- 

 tigste til, hvad der endnu kan blive gjort til Udforsk- 

 ning af det mægtige Træk paa dette Europas bedst 

 beliggende Sted. Endnu vil der kunne udrettes meget her, 

 men hvert Aar medfører et nyt uerstatteligt Tab af Lejlighed. 

 Hvis man ogsaa lader de sidste Aar gaa hen uden at tage 

 fat, saa vil Bebrejdelser og Anger over den tabte Tid og Lejlighed 

 aldrig kunne skaffe den tilbage. Og her er der absolut intet at op- 

 rette. Et Naturmindesmærke er for det meste allerede tilintet- 

 gjort, naar man med Skræk bliver opmærksom derpaa. Lad der- 

 for Videnskaben i det mindste redde saa meget som mu- 

 ligt til Erkendelse af Sandheden, før det fuldstændig er 

 for silde! 



Men hvad kunde der nu her være at gøre, hvilke Op- 

 gaver skulde man først se at løse? Naturligvis er det første 

 — som overalt det uundværlige Grundlag — Anskaffelse af paalide- 



