163 



Gang fik Liv, da den følte Varmen fra »den fremmede Moderfugl; 

 næppe var den bleven lidt opvarmet, før den skreg frygteligt efter 

 Føde. Den gamle Fugl kunde knapt værge sig imod det udsultede 

 Kræ, der angreb baade dens Hoved og Fjer. Jeg hentede nu den 

 anden Unge derhen, og den samme Scene gentog sig; Hunnen holdt 

 dog ud i Reden trods alle Angreb af Skiftingene. Kl. 9"^ kommer 

 Hannen hjem med fyldt Kro, den er øjensynligt forbavset over For- 

 andringen i dens Bolig; da den kryber ind i Reden, anfalder de 

 fremmede Unger den med vildt Begær. Hunnen flyver imidlertid 

 bort; medens Hannen fodrer, bemærker jeg til min Forundring, at 

 den skubber Skiftingene til Side eller rettere undgaar deres Angreb 

 og fodrer sine egne Unger; disse lider mest ved de Fremmedes 

 rasende Opførsel, der maa opfattes som en sidste Opblussen af 

 Kræfterne, thi knapt er et saadant Udbrud forbi, før de igen ligger 

 som døde. Da Hannen har fodret, lægger den sig ikke paa Ungerne, 

 men tager Plads ved Siden af Reden aabenbart i den Hensigt at 

 afvente Hunnens Tilbagekomst; da denne lader vente paa sig, flyver 

 Hannen bort Kl. 9^^. Hunnen flyver ind Kl. 9*^; ligesom Hannen 

 fodrer den sine egne Unger, idet den paa lignende Maade værger 

 sig imod de Underskudtes Paatrængenhed; derpaa lægger den sig 

 over Ungerne. Ved enhver Bevægelse af Hunnen farer de to for- 

 sultne Dyrs Svælg i Vejret med en svag Jamren. Kl. 10 maa jeg 

 afbryde mine Iagttagelser. 



1 6 J u 1 i Kl. g^''— 1 0*^ Fm. Allerede paa Stigen, der fører op i Taarnet, 

 hører jeg Ungernes Pippen og glæder mig over, at de ikke er forladt. 

 Stærkt spændt træder jeg hen til Reden og ser, at begge mine Pleje- 

 børn ligger og breder sig i Reden. De har udviklet sig godt, men er 

 paa dette Stadium ret grimme, og man genkender knapt Luftens pragt- 

 fulde Sejlere i disse Klumper. Mellem de to velnærede Unger trænger 

 en stærk Pippen og Jamren sig frem, og til Slut stikker ogsaa et Hoved 

 frem paa en lang Hals. Den anden Unge af det retmæssige Kuld 

 er derimod ikke til at se, og først en nøjere Undersøgelse af Re- 

 dens Indre giver det Resultat, at den ligger fuldstændigt fladtrykt 

 og udtørret paa Bunden af Reden. Disse Iagttagelser tyder paa. at 

 Fremtidsudsigterne for den endnu levende Unge af det retmæssige 

 Kuld er temmelig daarlige, og dette bekræftes yderligere, da en af 

 de Gamle kommer med Foder; til Trods for, at dens egen Unge 

 skreg gudsjammerligt og spærrede Næbbet højt op, skubbede den 

 Gamle denne til Side og fodrede Plejebørnene, som nu knapt gad 

 kæmpe om Forrangen. Jeg sluttede heraf, at Ungen fra det ret- 

 mæssige Kuld allerede i nogle Dage var bleven forsømt. Den havde 

 ogsaa kun udviklet sig lidt siden 10 Juli, og den syntes at være 

 Dødens sikre Bytte. Jeg mente alligevel ikke at burde gribe ind og 

 gøre Ende paa dens Lidelser. To Gange til saa jeg de Gamle fodre 

 uden at tage Notits af deres egen Unge. 



16 Juli Kl. 11^^—12 Fm. Der fodres ikke; den ulykkelige Unge 

 jamrer sig uafladeligt. 



19 Juli Kl. 5—6*^ Em. Nu er der kun de to underskudte 



