ni 



is — törzseinek eloszlását a költoterületen, 

 mely Európa melegebb tájaitól kezdve fel- 

 nyúlhat egészen a sarkköri xidékekig — 

 Saxiola — biológiai törvények szabályozzák, 

 melyek más természeti jelenségekkel állanak 

 szerves kölcsönhatásban, mely utóbbiak ismét 

 geophysikai okoktól függenek. A költözködő 

 fajok Eurójiában való elterjedéséről és költő- 

 területeiről már sokat tudunk, hogy azonban 

 a fajok és törzsek csoportosulása tekinteté- 

 ben hogy viselkednek a telelőhelyeken, .arról 

 még rendkívül hiányosak ismereteink." 



Ezekkel az ornitliophaenologiából merített 

 conclusiókkal párhuzamosan halad Kleinschmidt 

 Ottó törekvése az alakköreivel. Az azokban 

 nyilvánuló fölfogástól nem leiiet a zsenialitást 

 elvitatni, még kevésbbé a madártanra való 

 jelentősegüket és pedig a következő okokból. 



Egészen természetes dolog, hogy ebben a 

 tudományágban első helyen áll az alakok föl- 

 ismerése s az ismeretlenek megtalálása és 

 besorolása. Nagyjában fönnmarad Linné mód- 

 szere, a mely a külsőtől, tehát a legjobban 

 megragadhatóból kiindulva, tulajdonképpen 

 csak besorol, hogy a benső mélyebben fekvő 

 lényeghez jusson, a melynek azonban Linné 

 határt szabott, még pedig avval a feltőgással. 

 hogy minden egyes forma külön teremtésnek 

 az eredménye. A fölfogás merevségét Linné 

 a varietások megengedésével enyhíti. 



Kleinschmidt alakköreinek tulajdonképpeni 

 jelentése nem más, mint a Linné-féle merev- 

 séget még jobban enyhíteni, hogy alkalmassá 

 váljék arra, hogy fölveliesse magába azt, a 

 mit a formákról való ismereteink haladása 

 nyújt és halmoz. 



Kleinschmidt azonban főleg orismologiai és 

 oekologiai elemekre támaszkodik s csak kis 

 mértékben a modern értelemben vett l)iolo- 

 giára. Meg;jegyzeni, hogy ez a szó „biologia" 

 a systematikusoknál „életmódot" jelent, össze- 

 függésben a külső föltételekkel, a melyek 

 változók ; mig ellenben a tulajdonképpeni 

 biológusoknál ez a szó a szervezettől elvá- 

 laszthatatlan életföltételeknek a fölismerését, 

 tehát magát az életet mint olyant, jelenti. 



benen Art — incl. der Subspecies — in 

 ihrem Brutgebiete, welche vom wärmeren 

 Theil Europas auch bis ins arctische Gebiet 

 reichen kann — Saxicola — ist von biolo- 

 gischen Gesetzen bedingt, welche mit ande- 

 ren Erscheinungen der .Natur in organischer 

 Wechselwirkung stehen, welch' letztere wieder 

 von geophysischen Ursachen abhängt. Von 

 der Verbreitung und den Brutgebieten der 

 ziehenden Arten auf dem Gebiete Europas 

 wissen wir schon Vieles, wie sich aber diese 

 Arten hinsichtlich der Gruppirung der Arten 

 und Stämme in den Winterungsgebieten ver- 

 halten, davon wissen -wir nur äusserst ivenig. 



Mit diesen aus der Ornithophaenologie ge- 

 schöpften Conclusionen parallel geht das Be- 

 streben Otto Kleinschmidt's mit seinen Formen- 

 kreisen. Der Auffassung, welche darin aus- 

 gesprochen ist, kann die Genialität niclit 

 abgesprochen werden und noch weniger die 

 Bedeutung für die Ornithologie überhaupt, 

 u. zw. : aus folgenden Gründen. 



Dass die Unterscheidung der Formen, das 

 Auffinden und Einreihen der unbekannten in 

 diesem \Mssenszweige die erste Stelle ein- 

 nimmt, ist ganz natürlich. Es bleibt im Gan- 

 zen die Methode Linné"« aufrecht, welche vom 

 Äusseren, also dem Fassbarsteu ausgehend, 

 eigentlich sortirt, um nach dem inneren, 

 tieferen Wesen zu gelangen, welchem aber 

 bei Linné eine Grenze gesetzt ist, u. zw. in 

 der Voraussetzung der besonderen Creation 

 einer jeden Form. Gemildert ist bei Linné die 

 Starrheit der Auffassung durch Zulassung der 

 Varietäten. 



Das, was KLEiNscHMroT's Formenkreis eigent- 

 lich bedeutet, ist : die Linné'sche Starrheit 

 nodi schmiegsamer zu machen, damit sie 

 geeignet werde, das, was der Fortschritt 

 unserer Kenntniss der Formen häuft und 

 bietet, in sich aufzunehmen. 



• Die Elemente, worauf sich Kleinschmidt 

 stützt, sind aber vorwiegend orismologische 

 und oecologische, nur in geringem Masse 

 biologische, das letztere Wort im moderneu 

 Sinne des Wortes genommen. Ich bemerke, 

 dass das Wort „Biologie" bei den Systema- 

 tikern „Lehensiveise" bedeutet im Zusammen- 

 hange mit den äusseren Bedingungen des 

 Lebens, welche variabel sind ; wohingegen 

 das Wort bei den eigentlichen Biologen die 

 Erkenntniss der vom Organismus untrennbaren 



I* 



