AQUILA. 



A MAGYAR MADÁRTANI KÖZPONT FOLYÓIRATA. 



PERIODICAL OF ORNITHOLOGY. JOURNAL POUR L'ORNITHOLOGIE. ZEITSCHRIFT FÜR ORNITHOLOGIE. 



EDITED BY THE HUNGARIAN CENTRAL-BUREAU PUBLIÉ PAR LE BUREAU CENTRAL ORGAN DER UNGARISCHEN ORNITHOLOGISCHEN 



FOR ORNITHOLOGY. ORNITHOLOGIQUE HONGROIS. CENTRALE. 



Nr. 1—4. sz. 1906. Decz. 20. Budapest, József-köpút 65. 1. Évfolyam XIII. Jahrgang. 



Alakkörök és ornithophaenologia. 



Irta Herman Ottó. 



Az „Aquila" VI. 1899-iki kötetében jelent 

 meg az „A madárvonulásról positiv alapon" 

 czimü czikkem, a melyben arra törekedtem, 

 hogy minden spekulativ elem kizárásával, 

 tehát tisztán a heh-re és időre vonatkozó 

 adatok alapján és a teljesen positiv alapon 

 kifejtett meteorológiai kalkulus segélyével, 

 biztos eredmén}'ekhez jussak. 



Főként ez a czikk indította az „Uj Nau- 

 mann" kitűnő munkatársát Blahius Vilmos 

 titkos tanácsost és tanárt arra, hogy a nagy 

 munka bevezetőjében elismerje azt, hogy ez 

 a czikk és általában a M. 0. K. munkái 

 haladást jelentenek a madárvonulás meg- 

 ismerésében.^ 



Czikkemben a többek között az Anthus 

 cervinus, Pallaís, vonulási viszonyait is kifej- 

 tettem a chronologikus és földrajzi elemek 

 alapján, s a mennyire lehetett, az egész elter- 

 jedési területen, az északi szélesség 3. foká- 

 tól a 78-ikig, s a keleti hosszúság 13. fokától 

 a 115-ikig és ebben a következő tételhez 

 jutottam : „Annak a köriiliiiénynek a feltárása, 

 hogy az Anthus cervinus a téli főtanyákon 

 és a fövonulási irányokon kívül is telel és 

 vonul, habár szórványosan, ez arra mutat rá, 

 hogy azoh törzsenként oszlanak meg. s hogy 

 a törzseknek külön útjaik, külön költő és telelő 

 helyeik vannak, s tán ebben gyökerezik — 

 nagy általánosságban szólva — a subspccíesek 

 keletkezése és fejlődése is.~ 



' ,Üj Naumann' Editio Hennicke I. p 110. 

 ' Mégis rendkívül érdekps volna annak a meg- 

 állapítása, hogy vannak-e az Anthus cervinusnak a 

 Aquila XIII. 



Formenkreis u. Ornithophaenologie. 



Von Otto Herman. 



lm VI Band der „Aquila", 1899 erschien 

 der Artikel „Vom Zuge der Vögel auf posi- 

 tiver frrundlage", worin ich bestrebt war, 

 unter Ausschluss aller speculativen Elemente, 

 also ausschliesslich auf Grund von Ort- und 

 Zeitangaben — und unterstützt durch den 

 auf ganz positiver Grundlage entwickelten 

 meteorologischen Calculus zu bestimmten Re- 

 sultaten zu gelangen. 



Es war ganz voruehndich dieser Artikel, 

 welcher den illustren Mitarbeiter am „Neuen 

 Naumann", G. E. Professor Wilhelm Blasius 

 bewog. im ersten Bande des grossen ^^'erkes 

 anzuerkennen, dass der Ai'tikel und überhaupt 

 die Arbeiten der U. 0. C. für die Kenntniss 

 des Vogelzuges einen Fortschritt bedeuten.^ 

 In meinem Artikel werden u. A. die Zugs- 

 verhältuisse des Anthus cervinus, Pallas, auf 

 Grund der chronologischen und geographischen 

 Elemente, soweit als möglich auf dem ganzen 

 Verbreitungsgebiete vom 3° bis 78° N. B. und 

 vom 18° bis 115° Ö. L. entwickelt und diese 

 führen zu folgendem Satz: „Die Erklärung 

 des sporadischen Vorkommens des überwin- 

 ternden und ziehenden Anthus cervinus, ab- 

 seits von dem Haupt-Winterquartier und der 

 Hauptzugsrichtung oder Linie, deutet auf 

 stammweise Vertheilung hin, ivo dann die 

 Stämme eigene Wege, ein eigenes Brutgebiet 

 und eigene Übenvinterungsorte haben, worin 

 dann auch — überhaupt gemeint — der sub- 

 specifische Entivickelungsgang wurzeln dürfte. " ^ 



' , Neuer Naumann" Editio Hennicke I. p. 110. 

 * Äusserst interessant ware es doch festzustelleni 

 ob Anthus cervinus mit der geographischen Verbre-> 



I 



