162 



Madárvilágunk pusztulása az utolsó 

 félszázad alatt. 



irta Buda Ádám. 



1856 óta figyelem Réa vidékének s neve- 

 zetesen a Sztrigy völgyének a ma(lár\'ilágát, 

 s egy félszázados megfigyelés szomorú vég- 

 eredményeképen hajdan úgy fajokban, mint 

 egyedekben gazdag madárvilágunk folytonos 

 és folytonosan növekvő pusztniásáról kell be- 

 számolnom, a mely különösen az utóbbi év- 

 tizedek alatt vált mind szembetűnőbbé. „A 

 régi jó idők" szálló igéjét tán semniíi'e se 

 lehet oly komolyan alkalmazni, mint madár- 

 világunk jelen állapotára. A mi azelőtt némileg 

 ritkább volt, az ma már végképen eltűnt, vagy 

 csak évtizedenként kerül elő egyszer, a mi 

 azelőtt százával volt, az ma csak szórványos 

 s csak igen kevés faj van. a melynek állo- 

 mánya némileg meguövekedett. 



Ez a pusztulás különösen föltűnő a nagyobb 

 ragadozóknál és a vizimadaraknál. Előbljiek 

 a strychnin' áldozatai, mig a vízimadarak a 

 Tisza-szabályozás óta csökkentek. 



A 60-as években ha nagyobb esőzések követ- 

 keztében megáradt és kiöntött a Sztrigy. nagy 

 mennyiségben és változatosságban jöttek a 

 vizi szárnyasok. Lehetőleg teljes gyűjteményt 

 óhajtottam volna beszerezni annak idején, de 

 akkor még csak elöltöltő jjuskák voltak s igy 

 gyala'an megesett, hogy éppen a légritkábbak 

 kerültek az imént kilőtt fegyver (ílé. Ily iiKidon 

 menekedett egyszer Jiárom Rccurvirostra s 

 egy Haematopus. Ezeken kívül azonban sok 

 ismeretlen vízimadár is lövés nélkül ment el. 

 A gyakorlat következtében már hangjukr()l s 

 repülésükről ismertem az itt megfordulókat, 

 úgy hogy rögtön fültűnt az új vendég, a mely 

 a fegyver tökéletlensége következtében bizony 

 sokszor elmenekült. 



A Tiszaszabályozás előtt itt valóságos vonu- 

 lási útjuk volt a víziniadaraknak. A Dunáról 

 a Tiszára, (uinan a Maros és Sztrigy iiiciitén 



Die Verminderung unserer Vogel- 

 welt in den letzten 50 Jahren. 



Von Adam v. Buda. 



Seit 1856 beobachte ich die Vogelwelt in 

 der Umgebung von Rèa, namentlich im Thale 

 des Sztrigyflusses und kann ich am Schlüsse 

 einer 50jährigen Beobachtung als trauriges 

 Endresultat nur eine fortwährend mehr und 

 mehr uiiisicligreifende, immer auffälligere Ver- 

 minderung unserer einst arten- und individuen- 

 reichen Vogelwelt konstatiren, welche sich 

 besonders in den letzten Dezennien stark be, 

 merkbar machte. Die „guten alten Zeiten" 

 dürften vielleicht auf kein anderes Gebiet so 

 ernst angewandt werden können, als auf den 

 jetzigen Bestand unserer Vogelwelt. Was früher 

 eine etwas seltenere Erscheinung war, ist heute 

 vollständig verschwunden, oder aber bedarf es 

 Jahrzehnte zu einem einzelnen Vorkommen ; 

 was damals zu Hunderten erschien, kommt 

 jetzt vereinzelt, und gibt es äusserst wenig 

 Arten, bei welchen eine geringe Zunahme zu 

 bemerken ist. 



• Dieser Verfall ist besonders bei den grösse- 

 ren Raubvögeln und bei dem Wassergeflügfd 

 sehr auffallend. Erstere sind Opfer des Strych- 

 nins, wälirend das AVassergetlügel seit der 

 Reguliruug des Tiszaflusses abgenommen liat. 

 Noch in den 6()-er Jahren, wenn infolge 

 grösserer Regen der SztrigyHuss iinsciiwoll 

 und aus den Ufern trat, erschien das Wasser- 

 geflügel in grosser Menge und Mannigfaltig- 

 keit. Es war damals mein Ziel, eine möglichst 

 vollständige Samndung desselben zu erreiciien, 

 doch hatten wir damals nur Vorderlader, und 

 so gi^schah es iii<'ht nur einuial, dnss clx'n 

 die seltensten Arten vor das geradem abge- 

 schossene (Tew(ilir kauien. Auf dies(i A\'eise 

 entgingen z. B. drei Stück Recurvirostra und 

 ein Haematopus. Ausser diesen gingen aber 

 auch mehrere mir unbtd\anntc Arten verloren. 

 In Folge fortwährender [Jbung erkannte ich 

 sänuntliche hier vorkommenden Arten an Flug 

 und Stiuunc, so dass mir ein neuer Crast 

 sofort auffiel, welcher aber in Folge dt'r IJn- 

 vollkommenheit der Waffe öfters ciitriiiiirn 

 konnte. 



Vor der Tiszareguliruug hatten die Wasser-* 

 Vögel hier eine regelrechte Zugstrasse. Die- 

 selben kamen von der Donau zur Tisza und 



