169 



A Cerchneis vespertinus (L.) fész- 

 kelése Réán. 



irta : Buda Ádám. 



1908 május 28-;ui Rèa \iziiieiiti berkeiben 

 járván, föltűnt egy jiár Cerchneis vespertinus, 

 mely vészkiáltását hallatva keringett egy éger- 

 fa tetején levő szarkafészek fölött. Félszázadot 

 felölelő madártani tevékenységem alatt ugyan 

 sohase találtam itt fészkelő kékvércséket, s 

 különösnek is tűnt föl, hogy alföldünknek ez 

 a typikus fészkelő.je itt üsse föl a tanyáját, 

 de egész viselkedésük és az előrehaladott 

 idény is arra mutatott, hogy kivételesen meg- 

 telepedtek itt. 



Nagyon érdekelt a ritka eset s azért május 

 30-án újra kimentem a helyszinére, de ezúttal 

 egy jó mászó gyereket is vittem magammal, 

 hogy döntő bizonyítékokat, vagyis tojásokat 

 szerezhessek. 



Mikor megkopogtattam a fészkes fát, ki- 

 repült belőle a hím kékvércse. Az égerfa alig 

 volt 15 cm. vastag s 8 méter magasságig 

 nem volt egyetlen ága sem, csak ezen fülül 

 még 2 méternyire voltak vékony ágai, s ép|)en 

 a legtetején a szarkafészek. Némileg biztatni 

 kellett a gyereket, a míg neki merészkedett. 



A kékvércsék ezalatt igen nyugtalanok vol- 

 tak, erős vészkiáltásokat hallattak, a melyre 

 több pár jött segítségükre a szomszédból s 

 oly veszedelmesen csapkodtak a mászó gyerek 

 felé, hogy végre is lövéssel kellett őket el- 

 riasztanom. 



Ebben a fészekben négy tojás volt, a melyek 

 méretei * a következők : 



Das Nisten von Cerchneis vesper- 

 tinus (L.) in Réa. 



Von Ad.\m V. Buda. 



Als ich am 28. Mai 1903 die sich den 

 Wasserläufen entlang ziehenden Auwäldchen 

 um Rèa durchstreifte, fiel mir ein Cerchneis 

 vespertinus-Paar auf, welches angstrufend über 

 einem Elsterneste kreiste, welches sich auf 

 dem Gipfel einer Erle befand. Während meiner 

 ein halbes Jahrhundert umfassenden ornitholo- 

 gischen Thätigkeit fand ich zwar hier noch 

 niemals nistende Rothfussfalken und erschien 

 es mir auch ausserdem sonderbar, dass sich 

 dieser typische Brutvogel der Tiefebenen hier 

 häuslich niederlasse, doch wies ihr ganzes 

 Gebahren und auch die vorgerückte Jahres- 

 zeit darauf hin, dass sie sich diesmal aus- 

 nahmsweise angesiedelt haben mussten. 



Der seltene Fall interessirte ndch ausser- 

 ordentlich und so begab ich mich am 30. Mai 

 wieder an Ort und Stelle, nahm aber diesmal 

 einen klettergeübten Burschen mit mir, um 

 entscheidende Beweise., d. i. Eier zu erhalten. 



Auf das Klopfen am Nestbaume flog ein 

 Rothfussfalkmännchen vom Neste. Die Erle 

 war kaum 15 cm. dick und war bis zu einer 

 Höhe von 8 Metern gänzlich astlos, erst dann 

 folgten weitere 2 Meter mit dünnen Ästchen 

 und ganz auf dem Gipfel das Elsternest. 

 Der Bursche musste erst etwas ermuthigt 

 werden, ehe er sich entschliessen konnte. 



Die Rothfussfalken waren unterdessen sehr 

 unruiiig, Hessen ihr durchdringendes Angst- 

 geschrei ertönen, worauf noch einige Paare 

 aus der Nachbarschaft erschienen und so 

 ungestüm nach meinem Kletterburschen sties- 

 sen, dass sie schliesslich durch einen Schuss 

 vertrieben werden mussten. 



In diesem Neste befanden sich \'ier Eier 

 mit folaendeu Massen : * 



36-0 X 29-0, 37-8 X 29-0, 37-6 X 29-6, 37-0 X 29-8 mm. 



Miután ennek a fészeknek a kiszedésénél 

 a vészkiáltásokra több kékvércse jelent meg, 

 ebből azt következtettem, hogy több pár ütötte 

 fül a tanyáját a környéken, s ezért tovább 



* Az intézetnek beküldött összes tojásokról pon- 

 tos tojásmérö segélyével Cekva Feigyes úr vette a 

 méreteket. M. 0. ív. 



Aquila XIII. 



Da bei dem Ausnehmen dieses Nestes auf 

 den Angstruf mehrere Rothfussfalken erschie- 

 nen, so schloss ich daraus, dass sicli in der 

 Umgebung mehrere Paare niedergelassen ha- 



■* Die dem Institute eingesandten Eier wurden 

 sämmtlich von Herrn Friedrich Cerva mit einem 

 genauen Messappaiate gemessen. U. 0. C. 



22 



