178 



kázusból, hanem Oroszországuak valaniely nyu- 

 gatibb vidékéről valók. E mellett szólnak azok 

 a bár csak jelentéktelen eltérések is, a melyek 

 a brassói ölyvek s az időközben Halleből 

 (Schlüter) érkezett három wladikawkasi B. 

 menctriesi közt mutatkoznak. Ez utóbbiak has- 

 oldalán ugyanis jóval intenzivebb a rozsdás 

 alapszín, úgy hogy a barna rajzolat is valami- 

 vel elmosottaliban jelentkezik rajtuk, mint a 

 mi világosabb alapszínű brassói madarainkon. 

 Ugyanaz a fázisbeli különbség vau közöttük, a mi 

 az északnyugat-(jroszországi, világosabb alap- 

 színű és élesebben vajzolt B . simmermannae és 

 a délkelet-oroszországi, sötétebb alapszínű és 

 elmosottabban rajzolt B. desertorum Daud. 

 között észlelhető. 



Az Aquila jövő évi számában talán tug- 

 lalkozhatom még e nagyon nehéz, de kétség- 

 kívül érdekes témával, mert kilátásom van 

 arra, hogy a ragadozó-nuidarakban oly gazdag 

 Erdély területéről nemsokára líjabb rozsdás 

 ölyvek kerülnek hozzánk. 



Újabban a Nemzeti Miízeumba is érkezett 

 egy B. menetriesi feliratú, feltűnően apró 

 termetű, rozsdás ölyv (Kaliiia, Krassó, 1904 

 nov. 20), melyet azonban éppen kis termete 

 miatt lehetetlen a menetriesi-formához sorol- 

 nom. Méretei (szárnya 36'5, farka 20. csűdje 

 6"0, középujja 3'6, ennek karma 18 cm.) a 

 B. zimmermannae kistermetű ?jének felelnek 

 meg. Hasoldalának még csak hosszanti, de már 

 a harántirányú terjeszkedés nyomait viselő 

 vörösbarna foltjai, valamint erősen rozsdás 

 farkának nagyszámú harántszalagjai és hát- 

 oldala rozsdás szegeseinek fehér hegyfoltjai 

 mind fiatal korra vallanak. A hasoldal éleacn 

 határolt (tcihát a B. zimmermannae-ra JiellemvA)) 

 foltjai megkülönböztetik az elmosott rajzolatú 

 B. desertorum Daud. -tói. E mellett azonban 

 nem viseli az öreg B. zimmcrmayinae fark- 

 aljának harántszalagjait sem, csak finom hosz- 

 szanti foltokat. Mindazáltal, tekintve, hogy a 

 B. zimmermmmae fiatalkori (különösen első 

 évi) ruházata még nem ismeretes s az Ehmkr 

 típusai egyikén, a vedlésben levő hímen, annak 

 találjuk nyomát, hogy a hasoldal foltjainak 



und dass Biiteo zwimermannac . welcher auch 

 in westlicheren Gegenden Russlands brütet, 

 schon vorgekommen ist, lässt es als wahr- 

 scheinlich erscheinen, dass auch die Buteo 

 «icneinesJ-Exemplare aus Brassó nicht dem 

 Kaukasus, sondern einem westlicheren Gebiete 

 Russlands entstammen. Dafür sprechen auch 

 die zwar unbedeutenden Abweichungen, welche 

 zwischen den Exemplaren aus Brassó und drei 

 B. weneiriesi-Exemplaren aus Wladikawkas 

 (Schlüter Halle) bestehen. Die Unterseite der 

 letzten ist bedeutend intensiver rostfarbig, so 

 dass auch die braune Färbung etwas ver- 

 schwommener ist, als an den Exemplaren aus 

 Brassó, welche eine hellere Grundfarbe haben. 

 Es besteht zwischen denselben genau derselbe 

 Phasenunterschied, welcher zwischen dem 

 nordwestrussiscjien Biiteo zimmermannae mit 

 hellerer Grundfarbe und schärferer Zeichnung, 

 und dem südostrussischen Buteo desertorum 

 Daüd. mit dunklerer Grundfarbe und mehr 

 verschwommener Zeiciinung zu finden ist. 



Im nächstfolgenden Bande der Aquila kannich 

 mich vielleicht wieder mit diesem zwar schwie- 

 rigen, aber unbedingt interessanten Probleme 

 befassen, da ich Aussicht habe, aus dem an 

 Raubvögeln so reichen Gebiete von Erdély bal- 

 digst wieder rf)stfärbige Bussarde zu erhalten. 



In neuerer Zeit kam auch in das ungarische 

 NationalmusiMim ein als Buteo menetriesi be- 

 zeichnet(n- rostfarbiger Bussard von auffallend 

 geringer Grösse (Kaiina, Comitat Krassó, Süd- 

 ungarn, 20. Nov. 11)04), welcher aber gerade 

 in Folge der geringen Grösse unmöglich zur 

 menetriesi-Fonn gehören kann. Die i\laasse 

 (Flügel ;3(J-5, Schwanz 20, Lauf (i.O, Mittel- 

 zehe 3'6, die Kralle dieser TS cm.) entspre- 

 clieii denen eines kleinen ? von Bnfeo zim- 

 meniuinnae. Die rostl)raunen Flecken der 

 Unterseite, wtdche erst der Längenrichtung 

 nacli verlauten, aber schon SpuriMi der Quer- 

 ausbreitung aufweisen, dii^ zahlreichen Quer- 

 bäuder des stark rostfarbigen Scliwauzes, so- 

 wie die weissen Endflecken der Rostsäumo 

 des Eückengefieders bezeugen sämmtlich 

 das jugendliduî Alter. Die scharf begrenzten 

 Flecke der Unterseite (bezeichnend für Buteo 

 zimmermannae) unterscheiden denselben von 

 dem verschwommen gezeichnet(Mi Iliaco deser- 

 toriiiii Daud. Dabei fehlen -.ún-r die Querbän- 

 der der IJiiterscliwanzdecken des alten Buteo 

 zimmermannae; hier sind nur feine Längs- 



