188 



^ 



C^.T 



3. Egy régi madáreldorádó a jelenben. 



Ragyogó napfényben fürdik a tavasz viruló 

 pompáját magára öltött nagy síkság, mely 

 fölött ezernyi pacsirta zengi a nagy csöndes- 

 ségben szinte harsogó erősségű dalát. A szem- 

 határt majdnem köröskörül játszi délibáb zárja 

 be, a melyből csak imitt-amott, ködös messze- 

 ségben bontakoznak ki egy-egy valódi templom- 

 torony vagy magányos tanya homályos bizony- 

 talan körvonalai. Csupa teljesen sik székes 

 fenéken járunk, a melyet keresztül-kasul szel- 

 nek mocsaras erek, ü. n. turjányok. Sehol 

 egy földhullám. Ha lefekszik az ember, éppen 

 olyan messzire lát, mint állva. Az alacsony 

 székfű nem gátolja a kilátást, egyéb meg 

 nincsen. Messze távol nagy darab földön egyet- 

 len egy szál fa sem terem, semmiféle fajtából. 

 Nem élhet itt más, csak néhány széki növény, 

 sás meg szittyó. 



A természet itt gátat emelt a kultúra nivelláló 

 hatása elé, s evvel menedéket létesített és 

 biztosított annak az állatvilágnak, a mely a 

 modern kultúra által a végsőig fokozott létért 

 való küzdelemben sajátos tarrtózkodási helye 

 következtében a végpusztulásnak van kitéve. 

 Ez a föld csak kaszálónak és legelőnek hasz- 

 nálható. És hiába mesterkedne itt az indzsellér- 

 tudomány, hiába csajjolná le a még meglevő 

 vizeket, hiába öntözné, ebből a földből sohase 

 válna „ arany kalászszal ékes rónaság", — 

 maradna sivár, hálátlan szik, a melyre nagyon 

 találóan azt mondta a hortobágyi számadó 

 gulyás, liogy annak a míveléséhez két jó Isten 



3. Ein gewesenes Togel-Eldorado in der 

 Gegenwart. 



In glänzenden Sonnenschein gebadet dehnt 

 sich in junggrüne Frühlings-Pracht gekleidet 

 die weite Ebene, in deren grosse Stille 

 der schmetternde Gesang tausender Lerchen 

 mit fast schallender Kraft herniederhallt. Rings- 

 umher ist fast der ganze Horizont von necki- 

 scher Délibáb (Luftspiegelung) umsäumt, aus 

 welcher nur hie und da in dämmeriger Ferne 

 die ungewissen verscliwonimenen Umrisse eines 

 wirklichen Kirchthurmes oder einsamen Meier- 

 hofes hervorlugen. Lauterer, absolut ebener 

 Saliterboden, in Kreuz und Quer von ver- 

 sumpften Wasserläufen — turjäny genannt — 

 durchzogen. Nirgends eine Terrainwelle. Lie- 

 gend sieht man ebenso weit wie stehend. Das 

 niedrige Salitergras beengt die Aussicht nicht 

 und sonst ist nichts vorhanden. In weitem 

 Umkreise auf einem guten Stück Boden wächst 

 kein einziger Baum von keinerlei Gattung. 

 Hier ist nur Leben für einige Saliterpflanzen, 

 für Schilf und Binsen. 



Die Natnr erhob hier dem nivcllircndíMi 

 Eiütlnsse (\vv fkütnr einen Damm und frricii- 

 tete und sicherte damit ein Asyl für jene 

 Thierwelt, wehdie in dem durch die moderne 

 Cultur bis aufs Ausserste gesteigerten Kam])fe 

 ums Dasein in Folge ihres speciellen Aufent- 

 haltsortes der gänzlichen Vernichtung preis- 

 gegeben ist. Dieser lîodcni ist nur zur ^\'iese 

 und \\'eide geeignet. Und jede Ingenicurarbeit 

 wäre verlorene Mühe, nutzlos wäre á'w Ab- 

 leitung der noch vorhandenen Gewässer, nm 

 sonst wäre die Bewässerung, dieser Bodcn 

 würde nimmernu'lir eine in „goldenen Ahrtui- 

 feldern prangende Ebene" (Petőfi) — derselbe 



