197 



Hivatkoznak azokra a bizonyos legöregebb 

 emberekre, a kik a régi időkben már láttak 

 a mostanilioz hasonló nagy madárpusztulást, 

 a mely ugyancsak a víz elmaradásával járt 

 együtt. A mint újra visszajött a viz, visszatért 

 a madárbőség is és semmi okunk sincs azt 

 hinni, hogy ez a Aázimadár-eldorádó teljesen 

 és véglegesen el fog pusztulni. A múlt évben 

 Dabason jártam s ott szintén nagy madár- 

 szegénységet tapasztaltam, a mit ugyancsak 

 a szárazsággal okoltak meg. Hát ez jórészt 

 így is van, s nem nehéz azt elképzelni, hogy 

 vízimadár nem lehet el viz nélkül, mert leg- 

 nagyol)b részben ez adja meg neki életföl- 

 tételeit. A tény azonban az, hogy a viz nem 

 maradt el teljesen, s így mégis csak valami- 

 vel több madárnak kellene itt lenni. 



Érdekes tünet, hogy a tojásszedést senki 

 se tartja a nagy madárpusztulás legalább 

 részleges okának. Egyik vezetőnk pl. erre a 

 kérdésre ellentmondást kizáró meggyőződéssel 

 így nyilatkozott: „régebben mindenki szedte a 

 tojásokat, mégis sok volt a madár, most senki 

 se szedi, még sincs". A tojásszedés tenyéré 

 vonatkozólag valóban igaza is van, mert itt 

 emberemlékezet óta mindig szörnyű tojás- 

 pusztítás történt. Már Bél Mátyás is meg- 

 emlékezik erről (Notitia Hungáriáé Nov. geogr. 

 Hist. 111. p. 21 ) lT63-ban Pest Pilis-Solt megyék 

 madárböségének a jellemzésénél. Azt írja, hogy 

 bár csaknem myriádszámra megy az a vízi- 

 madártojás, a mit a köznép a negyvennapos 

 böjt alkalmával elszed, a megmaradó madarak 

 száma mégis szinte végtelen. Ez a leíi'ás 

 kétségtelenül erre a területre is alkalmazható, 

 a mennyiben alkatánál fogva még jelenleg 

 is éppen ez a legklasszikusabb vízimadár-tanya 

 a régi Pest-Pilis-Solt vármegyékben. 



A régi negyveunapos böjti tojásszedést jelen- 

 leg az ú. n. „bibicztojás-szedés" helyettesíti. 

 Cerv.4. Frigyes évek óta kiséri figyelemmel ezt 



sers zugeschrieben. Man beruft sich dabei 

 auf die gewissen ältesten Leute, die vor 

 langer Zeit schon eine gleiche Vogelarmuth 

 erlebten, welche elienfalls in Folge des Aus- 

 bleibens des Wassers eingetreten war. So 

 wie das Wasser wieder erschien, kehrte auch 

 der Vogelreichthum wieder zurück und ist 

 keine Ursache zu dem Glauben vorhanden, 

 dass dieses Wasservogel-Eidorado gänzlicher 

 und endgültiger Vernichtung entgegengeht. 

 Im vorigen Frühjahre begab ich mich nach 

 Dabas und fand dort diesell)e Vogelarmuth 

 vor, welche ebenfalls durch die Dürre be- 

 gründet wurde. Es beruht dies zum guten 

 Theile auch wirklich auf Wahrheit und fällt 

 es nicht schwer, sich vorzustellen, dass ein 

 Wasservogel ohne Wasser nicht existii-en 

 kami, da ihm ja dies seine hauptsächlichsten 

 Lebensbedingungen bietet. In Wahrheit blieb 

 aber das Wasser nicht ganz und gänzlich 

 aus, weshalb es hier doch mehr Vögel geben 

 uiüsste. 



Sehr interessant ist die Thatsache, dass 

 das Eiersammeln hier von Niemandem als 

 wenigstens theilweise Ursache der grossen 

 Vogelarmuth anerkannt wii'd. Einer unserer 

 Führer z. B. beantwortete meine diesbezüg- 

 liche Frage mit einer jeden Widerspruch 

 ausschHessenden Überzeugung folgendermas- 

 sen : „Früher sammelte Alles Eier und es gab 

 doch viel Vögel, jetzt sammelt Niemand und 

 sind doch keine Vögel da". Nun, was das 

 Eiersammeln anbelangt, so hatte er wirklich 

 Recht, denn hier wird seit Menschengedenken 

 eine ungeheure Eiervernichtuug betrieben. Es 

 wird dies schon 1763 von Mathias Bél erwähnt 

 (Notitia Hungáriáé Nov. geogr. Hist. Hl. pag. 21) 

 als Charakterisirung des Vogelreichthums der 

 Comitate Pest-Pilis-Solt. Es steht dort, dass, 

 obzwar sich die Anzahl der Wasservogeleier, 

 welche während der vierzigtägigeu Fastenzeit 

 von dem Volke gesammelt werden, auf Myria- 

 den beläuft, die Anzahl der verbleibenden 

 Vögel dennoch schier ins Unendliche geht. 

 Diese Beschreibung kann jedenfalls auch auf 

 dieses \Gebiet bezogen werden, indem das- 

 selbe in Folge seiner Gestaltung, auch. noch 

 heute die classischste Wasservogelheimat in 

 den frühereu Pest-Pilis-Solt.Comitaten bildet. 



Das frühei'e Eiersammmeln während der 

 vierzigtägigen Fastenzeit wird heutzutage durch 

 das sogenannte „Kiebitzeiersaiiimeln" ersetzt- 



