199 



porodás útján érhető el. És itt válik azután 

 döntő gátló tényezővé a bihicztojásszedés. Még 

 kedvező években se tud tekintélyesebb növe- 

 kedést fölmutatni a faj létszáma, minthogy a 

 folytonos tojásszedés, a mely egyéb területek 

 híján itt összpontosul, megbénítja a nagyobb- 

 mérvü elszaporodást. De különösen fontossá 

 válik ez a szárazságok idejében, minthogy a 

 tojásszedés következtében mindig az első köl- 

 tés vész el, a mely pedig abban az időszak- 

 ban növekedve, a mikor a szárazság hatása 

 még nem szokott túlveszedelines mérveket 

 ölteni, még fölnevelhető lett volna, míg már 

 a második költést tényleg veszélyezteti a szá- 

 razság. Ez a két tényező tehát együttesen 

 azt idézi elő, hogy a természetes szaporulat 

 a minimumra redukálódik. 



Hiszen ezen a rendkívül kedvező területen 

 még a bibicz is nagyon megfogyatkozott, holot) 

 ez nem mondható kényesnek, s ha kell, négy- 

 szer is tojik egy esztendőben. 



Pedig ez a pusztulás nemcsak a hazai madár- 

 tanra nézve veszteség. Az illető madárfajok 

 szinte kivétel nélkül igen hasznosak, mert pusz- 

 títják a legelők és a jószág ellenségeit. Egy- 

 részt szöcskékkel, tücskökkel, lótetükkel, csi- 

 gákkal stb., másrészt pedig vízi-rovarokkal, 

 ezek lárváival és apró vízicsigákkal táplál- 

 koznak. Ezt az utóbbi szerepet többnyire a 

 „közömbös" rovatba szokták sorolni, pedig 

 evvel is hajthatnak jelenleg még közelebbről 

 meg nem határozható nagyságú hasznot, ha 

 közvetett úton is. Sok vízirovar, ezek lárvái 

 s apró vízicsigák gazdaállatjai a háziállatok 

 egyes veszedelmes belső parazitáinak, a melyek 

 heterogoniával vagy metagenesissel szaporod- 

 nak. Csak a májmétely-re akarok hivatkozni, 

 a melynek egyik ivadéka a Limnaeus minutus 

 nevű csigáben fejlődik. 



Habár ez a szerepük eddig még egyáltalá- 



aus sie das Gebiet wiederum bevölkern konn- 

 ten, aber jetzt, wo die c/iinstigen Gebiete schon 

 in sehr kleiner Anzahl vorhanden sind, ist 

 das Wiederbevölkern fast ausschliesslich nur 

 durch die natürliche Vermehrung zu erwarten. 

 Und hier ivird das Kiebitzeiersarnmeln zum 

 entscheidenden hindernden Factor. Selbst in 

 günstigen Jahren kann der Bestand einer Art 

 keine bedeutendere Zunahme aufweisen, in- 

 dem das ständige Eiersammeln, welches sich 

 in Ermangelung anderer Gebiete hier Con- 

 centrin, der bedeutenderen Vermehrung eine 

 Schranke stellt. Besonders wichtig wird dies 

 noch in den Dürrenperioden, indem durch 

 das Eiersamineln hauptsächlich die ersten 

 Brüten gefährdet sind, welche in der Periode 

 erwachsend, wo die Düi-re noch keine zu 

 gefährlichen Masse anzunehmen pflegt, viel- 

 leicht noch zu retten gewesen wäre, während 

 die anderen Brüten wirklich der Dürre zum 

 Opfer fallen. Beide Factoren bewirken daher, 

 dass sich die natürliche Vermehrung auf das 

 Minimum reducirt. 



Auf diesem ausserordentlich günstigen Ge- 

 biete ist ja selbst der Kiebitzbestand sehr 

 stark zurückgegangen, trotzdem diese Art 

 nicht sehr heiklig ist, und wenn es sein muss, 

 in einem Jahre auch viermal legt. 



Der Untergang dieser Vogelwelt bedeutet 

 aber nicht nur für die vaterländische Orni- 

 thologie einen Verlust. Die hier lebenden 

 Vogelarten sind fast ohne Ausnahme sehr 

 nützlich, indem sie die Feinde der Weide 

 und des Viehbestandes vermindern. Ihre Nah- 

 rung Itesteht einerseits aus Grillen, Heu- 

 schrecken, Maulwurfsgryllen, verschiedenen 

 Larven, Schnecken u. s. w., anderseits aus 

 Wasserinsekten, deren Larven und kleinen 

 Wasserschnecken. Diese letztere Arbeits- 

 leistung wird gewöhnlich in die Rubrik 

 „neutral" gestellt und doch leisten sie damit 

 einen derzeit noch nicht näher bestimmbaren 

 Nutzen, wenn auch auf indirectem Wege. Viele 

 Wasserinsekten, deren Larven und kleine 

 Schnecken sind die Wirthe so mancher ge- 

 fährlichen Entoparasiten des Viehes ,welche 

 sich mittels Heterogonie oder Metagenesis 

 fortpflanzen. Ich möchte mich nur auf Disto- 

 mum hepaticum berufen, dessen eine Gene- 

 ration sich in der Wasserschnecke Limnaeus 

 minutus entwickelt. 



Wenn auch diese RoUe der Wasservögel 



