10 



Overarmsbenel (humerus) mangler desuden efter Dames den 

 Kam (crista), der hos Nutidsfugle tjener til Tilhæftning for den 

 store Brystmuskel (pectoralis major), hvilket passer godt med 

 Brystbenets Forhold og tyder paa ringe udviklet Flyveævne. De 

 to Underarmsben (ulna og radius) synes ogsaa svage; hos Duen 

 (Fig. 4) er der ved det større Mellemrum paa Midten og den 

 faste Forbindelse mellem Enderne af disse to Ben opnaaet en 

 fast og paalidelig Støtte for Svingfjeren (se ogsaa Fig. 7), som 

 Archæopteryx aabenbart har manglet. 



Haandens Bygning er saa afvigende fra alle Nutidsfugles, at 

 \i, for ret at forstaa Oldfuglens Præg af Oprindelighed, maa 

 undersøge den lidt nærmere. Af Haandroden er kun en enkelt 

 lille Knogle synlig. De tre Mellemhaandsben, som hos Duen 

 f. Eks. er fast sammensmeltede med deres Ender (se Fig. 4), var 

 hos Archæopteryx ikke forbundne indbyrdes, og dens tre Fingre 

 var ligeledes helt frie. Fingerleddenes Antal var som hos Kryb- 

 dyrene, idet første Finger har to Led, anden 3 og tredje 4 (se 

 Fig. 46) og Fingrene er lange og slanke. Navnlig forslaas dette 

 Forholds Betydning, naar man sammenligner med det Fingerled 

 i Duens anden Finger, der er bleven bredt, fladt og kraftigt, saa 

 at det kan være en solid Støtte for Svingfjerene. Se ogsaa paa 

 Fasanvingen i Fig. 7. Oldfuglens Fingre egnede sig aldeles ikke 

 til at være Støtte for Fjer. — De var ogsaa aabenbart beregnede 

 til noget helt andet, hvilket kan ses af, at det yderste Led paa 

 alle tre Fingre er dækket med en stor Klo, meget stærkere end 

 Tæernes. Det ligger udenfor al Tvivl, at Oldfuglen brugte sine 

 Fingre til at klatre med og dette staar sikkert i Forhold til det 

 noget svage Bækken , saa at den rimeligvis mindst har været 

 set hoppende paa to Ben, men hyppigere har benyttet alle fire 

 Lemmer under Bevægelsen i Træerne. 



Lidt paafaldende er det, at Fingerkløernes Hulhed vender 

 fortil, saaledes som Fuglen ligger paa Skiferpladen. Men ganske 

 det samme kan ses paa Skeletter af Flyveøgler, som det frem- 

 gaar af Fig. 5. Disse Øgler holdt sig ogsaa fast med Finger- 

 kløerne, saa Stillingen maa være mere end en Tilfældighed. 

 Naar vi bøjer vor Haandryg tilbage mod Underarmen, faar 

 vore Negle den samme Betning; men Spidserne af Oldfuglens 

 Fingerklør har sikkert ogsaa vendt nedad, og de overliggende 

 Kalklags Tryk har presset dem stærkere fremefter. Tænker vi 

 os Oldfuglens Haand drejet om i Forlængelse af Underarmen, 



