11 



bliver Kløernes Stilling ogsaa særdeles formaalstjenlig til Klat- 

 ring (Fig. 4 og 11). 



Vi har nu ganske kort gennemgaaet Oldfuglens Skelet og set, 

 at de Træk, som den havde fælles med Nutidsfugle, og de, der 

 mindede mere om Krybdyrformer, omtrent er lige stærkt frem- 

 trædende. Intet af dem er absolut overvejende, hverken i den 

 ene eller den anden Retning, og det bliver en Skønssag, hvilket 

 man vil tillægge den største 

 Betydning. Liitken siger, 

 at Archæopteryx * ganske 

 simpelt var en Fugl«. Nej, 

 Forholdet er alt andet end 

 simpelt, — heldigvis, thi det 

 er det, der gør Sagen interes- 

 sant. Se engang paa de Ben, 

 der omslutter Krophulen 

 (F'ig. 4). Archæopteryx har 

 Bugribbenene ekstra, men 

 ellers er de samme Knogler 

 til Stede , som hos Duen. 

 Og dog, hvilken Forskel! 

 Den næsten æskeagtige Fast- 

 hed, som præger Duens 

 Krop, idet Bækkenet danner 

 Laag, Brystbenet Bund og 

 de brede Ribben med over- 

 liggende Tværtappe Siderne, 

 den er der slet ikke noget 

 af hos Archæopteryx. Alt er 



her tyndt og lidet udformet; intet bærer endnu Mærke af den 

 udprægede Specialisering (Særstræv), som karakteriserer enhver 

 Knogle i Duens Krop. — Pudsigt er det ogsaa at se, hvor forskel- 

 ligt Videnskabsmænd udtaler sig om den samme Ting; det tyder 

 paa, hvor vanskeligt det er at indordne Oldfuglen i det gamle 

 System. Jeg skal blot anføre et enkelt Eksempel. Dames siger 

 om Ribbenene, at de ikke ligner Fuglenes, men paa den anden 

 Side mangler de enhver Lighed med nogetsomhelst Krybdyrs 

 (»wie sie bei keinem lebenden oder fossilen Vogel sonst bekannt 



sind so fehlt anderseits auch jede Aehnlichkeit mit den 



Rippen irgendwelchen Reptils«). Wiedersheim derimod paa- 





Fig. 5. Skelet af Flyveoglen Pterodactylns 



spectabilis (omtr. Vs nat. St.\ liggende i den 



Stilling, hvori det er fundet. 



