42 



lom'en lidt udførligere for derigennem at naa til en fyldigere 

 Forstaaelse af dens hele Bygning, Form og Bevægelsesmaade. 

 Lad os nu, for ogsaa at se den i levende Live, kalde Fantasien 

 til Hjælp og tænke os hensat paa en af hine Øer c. fire Millioner 

 Aar tilhage i Tiden. — 



Det er før Daggry og endnu helt mørkt. Nattestormen har 

 lagt sig, men store Dønninger ruller stadigt ind mod Land. Man 

 hører Vandet stige og hruse mellem Klipper og Skær, presses i 

 Hvirvler af Kløfternes Snævringer, løfte sig skummende op gen- 

 nem Hulheder, fuse ud og kastes højt op i Luften som et Spring- 

 vand, plaskende ud over Stenen og rislende ned langs Revner 

 og Fordybninger. Nu kommer de sugende Lyde fra den faldende 

 Bølge; hult skvulper det rundt om i Slugterne, med gurglende 

 Kluk drager Vandet sig tilbage; — en ilende Knitren af bristende 

 Skumperler; — Dryp og Plask fra ludende Klipper, og — Døn- 

 ningen løftes atter. 



Et flygtigt Fosforskær synes at fare hen over den. Det lige- 

 som siver op fra Dybet, det stiger og breder sig med lynsnar 

 Hast, det flammer paa Bølgetoppe og blegner med graalig Skum- 

 ring i Dønningernes brede Dale. Strømme af flydende Sølv 

 vugges mellem smaragdgrønne Ilinger, medens ametystblaa Glimt 

 som Stjærneskud farer frem fra den dunkle Havbund. — Plud- 

 selig slukkes alt, og det er mørkt som før. Man hører atter den 

 hele Lydsymfoni fra den stigende og faldende Bølge. Nu lyser 

 det igen lidt længere ude paa Havet, — alle de vrimlende Aande- 

 flammer synes at flygte for hinanden. En langagtig, dunkel 

 Skygge glider ind imellem dem, og Bevægelsen bringer tindrende 

 Liv til nye Milliarder af lysende Mikroorganismer; — Farverne 

 tumler sig hovedkulds mellem hverandre og spejler sig i den 

 vaade Slangekrop af en Mosasaurus, hvis sælsomme Hoved nu 

 løfter sig op over en Bølgekam. Tænderne lyser i Øglens meter- 

 lange Gab og det mystiske Skær fra Vandet tindrer i dens Øje. 

 Lydløst krummer den sig gennem de flydende Ildstrømme. 

 Synet er vidunderligt skønt i al sin Uhygge; men som et skarpt 

 Sværdhug skærer sig nu et skingrende Skrig gennem Dunkel- 

 heden. En hylende Jamren følger efter og man aner en Lyd som 

 om tunge Kroppe slæbtes hen over Stene. Endnu mere ræd- 

 selsfuldt lyder Skriget igen; det gentages atter og atter, be- 

 svares fra andre Steder, snart fjærnt, snart ganske nær ved og 

 der høres ligesom en arrig Miaven ind imellem. Mosasauren er 



