44 



en smal Stribe Ryg, og paa den slanke, stejl rejste. Hals drejer 

 det langstrakte Hoved sig lynsnart hid og did. Af og til synker 

 hele Kroppen under Vandoverfladen for da alter langsomt at 

 dukke op igen. En af P'uglene aabner Næbbet en Smule, hvor- 

 ved en lang Række smaa, spidse Tænder kommer til Syne, og 

 udstøder en vidunderlig Tone, et dybt Huoohuuh, der besvares 

 af de andre og gentages rundt om langs alle Skærene. 



Pludselig springer en Række sølvglinsende Fisk op over 

 Vandet nogle faa Meter borte og forsvinder igen. Som paa et 

 givet Tegn kaster en Del af Fuglene deres Krop noget i Vejret, 

 Næbbene sænkes. Halsen krummer sig, og som ved en Trold- 

 dom er de alle lydløst forsvundne. Kun nogle Ringe paa Vandet 

 røber, hvor de har været. Lad os følge et Par af dem i Dybet 

 og se, hvad de oplever der. 



Snart er Fiskeflokken indhentet og Jagten gaar et Stykke 

 under Overfladen. Men Fiskene søger atter opad og gør lange 

 Spring op i Luften. Det hjælper dem dog ikke: de kan ikke 

 hamle op med Kridtlom'ernes Fart og Behændighed. Men det 

 skællede Bytte var kun smaat og Appetiten er stor. Derfor ven- 

 der et Par Slag af den kraftige Hale Farten lodret nedad, de 

 stærke Aarefødder arbejder voldsomt og i Løbet af faa Sekunder 

 er Fuglene dj'bt, dybt nede i det grønligblaa Vand. — Her 

 vrimler det af Fisk. En meget stor Flok af pragtfuldt farvede, 

 plettede og stribede Aipichthys rører Fuglene ikke. De ser ud 

 som Flyndre, der er vendt paa Højkant, med en stor makrel- 

 agtig Halefinne; de er slet ikke til at sluge og helt fulde af Ben. 

 Men bagved skinner og funkler en Stime af turkisblaa Sardino- 

 ides med okkerfarvede Finner, ret store laksefede Fisk, som 

 Kridtfuglene holder meget af. Disse ryger derfor lige midt ind 

 i Stimen, der spredes til alle Sider med lynsnar Hast. Begge 

 Dykkerne gaar nu dybere, svømmer et godt Stykke vandret 

 fremad og kommer op igen lige foran Stimen, der nu er ganske 

 forvirret. Det tandbesatte Næb griber hurtigt en Fisk over Ho- 

 vedet . . ., et Ryk, og Fisken er forsvunden. Den slangeagtige 

 Hals svajer ud til Siden, og flere Fisk fanges under den rasende 

 Fart. En af Fiskene er saa stor, at Underkæbens to Grene maa 

 spærres helt ud fra hinanden for at faa den ned, — men den 

 glider dog. Nu er det nok foreløbigt, Lungerne trænger ogsaa i 

 høj Grad til Luftfornyelse ; derfor opad. — Der ligger en stor 

 Masse ovenover, ligesom en mægtig Undervandsbaad; det er en 



