45 



gammel, tandløs Hvaløgle, som Fuglene ikke er det mindste 

 bange for; de har ofte set den gøre Bytte blandt de smaa, skidne 

 Blæksprutter. Nu stryger de saa tæt under Bugen paa den, at 

 det gamle Liv bliver helt forskrækket. Med sin store, lodrette 



Halefinne gør den et kejtet Spjæt til Siden men Dykkerne 



vugger sig allerede oppe paa Vandspejlet, aander den friske 

 Morgenbrise og lokker nogle Gange højt og skingrende, hvad 

 der næsten lyder som en Latter over den mosgroede Blæksluger 

 der nedenunder. 



Fugleparret ligger og driver lidt i Solskinnet: den ene lægger 

 sig om paa Siden for at indgnide sine Fjer med Olje, ellers for- 

 holder de sig rolige. Ret ofte stikker de deres spidse Næb ned 

 i Vandet; man kan se, at det er en Vane hos dem. — Lige med 

 ét er de begge borte igen. Farten gaar atter nedad mod det 

 hemmelighedsfulde Dyb: Fuglen bliver lang og smal, Fjerene 

 trykkes tæt ind til Kroppen: de ligger saa fast som Skæl og 

 lader ingen Vanddraabe naa ind til Huden. Pilsnart skyder de 

 to Kammerater gennem Vandet, indtil de naar en langagtig, ten- 

 formet Tingest, som er en Del mindre end de selv, og som kun 

 bevæger sig højst ubehjælpsomt fremad. Det er en nyfødt Hval- 

 egleunge, som Moderen kvitterede under Forskrækkelsen for lidt 

 siden. Begge Kridtlom'er anfalder den straks, thi den er for 

 dem lige saa delikat som Lammesteg for os om Foraaret. Den 

 forsøger først at flygte, men forgæves. Den indhentes øjeblikke- 

 ligt og slaar nu om sig med sin lille Hale. Vildt spærrer den 

 det lange Krokodillegab op for at skræmme sine Modstandere, 

 men disse udfolder Vidundere af Ynde, Kraft og Behændighed. 

 De hvirvler omkring den i den muntreste Tagfat, og den stak- 

 kels Nyfødte vrider sig under de mange Bid. Nu har den ene 

 af Fuglene faaet fat i Halefinnen og flænger det øverste bort, 

 medens dens Mage anfalder Hvaløglen fra Bugen og river denne 

 op, saa at Tarmene hænger ud. Begge styrter sig nu over disse 

 og forsøger at sluge dem. De er saa ivrige derved, at det er 

 lige ved at blive til alvorlig Kamp om de bedste Bidder. 



Ingen af dem har lagt Mærke til, at en tyk Slangekrop ilsomt 

 skyder sine Bugter henimod Kamppladsen, sikkert styret af de 

 fire store Luffer. Pludseligt aabner sig et mægtigt Gab besat med 

 svære, dolkagtige Tænder. Det klapper sammen om Hesperornis- 

 hannen; man ser et Øjebhk dens smidige Hals bugte sig og 

 Næbbet hugge efter Øglens Øje, medens de trekantede Aarefødder 



