46 



spjætter vildt bagud. — Da falder dens Hoved slapt ned og 

 Vandet farves rødt af dens Blod. Ved et hurtigt Kast med Kæ- 

 berne har Mosasauren faaet drejet Fuglen mundret, og den 

 hurtige Dykker glider langsomt ned i Krybdyrsvælget. 



Den anden Kridtlom er forlængst langt borte. Sanseløs af 

 Skræk er den faret afsted og har søgt Skjul i Dybets Dæmring. 

 Her løfter en uhyre Skov af Søliljer sig op fra Havbunden. Paa 

 deres runde, slanke, c. 20 Meter høje Stængler svajer de hid og 

 did. Liljernes Fangearme, som næsten ligner Strudsfjer, er ud- 

 vendigt grønlige, indvendigt besatte med Tusinder af purpurrøde 

 Tentakler, der i rhytmiske Bevægelser ligesom synes at strømme 

 ned mod Blomsterkronens Midte. Den skræmte Hesperornis 

 styrter sig lige ind i denne Eventyrskov. Brutalt støder den 

 mod de nærmeste Liljers Fjerprydelser, og de mangedelte Grene 

 knækker af som Glas. De andre ved Siden af bøjer deres Arme 

 sammen, saa den pragtfulde Fjerkrone kommer til at ligne en 

 Aakandeknop, og efterhaanden som Fuglen farer frem i Purpur- 

 skoven bøjer Grenene sig til Side og folder sig sammen; det er 

 som om der gik et Troldepvist gennem Liljerne og forvandlede 

 dem helt. Nu svajer der kun tørre, grønlige Stilke paa Kridt- 

 lom'ens Vej. Den er alt saa langt inde i den fortryllede Skov, 

 at Mosasauren forlængst har tabt den af Syne, men nu mærker 

 den ogsaa, at den ikke kan mere; — den er ved at kvæles og 

 det sortner for dens Øje. Den maa opad for enhver Pris. I det 

 samme lader den sig gaa tilvejrs som en Boble i rivende Fart. 



Hvilken Fryd at komme op til Overfladen igen! — Fuglen 

 aabner hele Gabet, medens den aander tungt, hastigt og længe; 

 — saa svømmer den rask ind mod Skærene, som ses i det 

 fjærne. Snart nærmer sig en Flok Kammerater, da retter hun 

 sig stejlt op i Vandet paa de flade Fødder, pudser omhyggeligt 

 sine Fjer og lokker højt. De andre svarer, og stolt som en 

 Fuldrigger styrer en af dem hen imod hende. Hun vender og 

 flygter; han efter, og det gaar som en lystig Leg gennem Vandet, 

 snart oppe, snart nede i Dybet. Endelig standser hun dog, og 

 Hannen dukker op hge foran hende. Han ryster sig og løfter 

 hele Kroppen lodret i Vejret, — hun gør det samme. Det ligner 

 en sælsom Dans. Højt oprejste, højt lokkende og dumpt raabende, 

 staar de paa Vandet og næbbes med sammenslyngede Halse. 

 Luften genlyder af deres Elskovsduet. 



En anden Han, som bliver skinsyg over denne Idyl, farer 



