49 



til og anfalder den første. Der udvikler sig nu en rasende Kamp. 

 De to Fugle vælter saa hurtigt omkring, at del ikke er muligt 

 at skælne den ene fra den anden. Man ser en Gang imellem 

 €n lang Hals bugte sig som en Slange; — nu farer de hen over 

 Overfladen, saa Søen staar i Skum, nu igen bakses de paa 

 Stedet, saa Vandet sprøjter højt op. Med ét er de borte og 

 kommer op igen langt væk; den ene skriger højt, men bliver 

 atter trukket ned af sin Modstander. Den øvrige Flok ligger 

 stille for at se paa dette Skuespil, der langt om længe ender 

 med. at den ene blødende og ilde tilredt maa fortrække. 



Solen er imidlertid kommen højt oj) paa Himlen og dens 

 varme Straaler indbyder til Hvile efter Morgenens Jagt. Fuglene 

 drager ind til Skærene for at faa sig en Middagslur. Det tager 

 sig pudsigt ud med den lange Række Halse, der rager op over 

 Bølgerne; thi stort mere ser man ikke. — Saa let som det var 

 i Morges at glide ned af Klipperne gaar det dog ikke at komme 

 op ad dem igen. Fuglene tager stærkt Tilløb og er med et let 

 Spring oppe paa Bredden, men her kniber det at komme videre. 

 Besværligt som Sæler maa de skubbe sig frem paa Bugen, thi 

 de langt bagud siddende Fødder gør Gang umulig; og mellem 

 ubehjælpsomme Spring skydes Brystet hen over Stenene. Det 

 er ligesom al den Ynde og Behændighed, som F'uglene udfoldede 

 i Vandet, har forladt dem her. Endelig har enhver fundet sin 

 Plads, og en samvittighedsfuld Indgnid ning af Fjerene begj'^nder. 

 Enkelte formaar at rejse sig lidt op og ryste sig stærkt, andre 

 ligger mageligt henstrakte paa Siden og pudser Bugens tætte 

 Fjerklædning. 



Pludselig glider en mægtig Skygge hen over Fuglene, idet 

 der høres en pibende Susen oppe fra Luften. De yderst liggende 

 plumper forskrækkede i Vandet igen, men de andre rejser alle 

 Hovederne og skriger højt. Det er dog et meget dagligdags og 

 ufarligt Syn, der viser sig for dem. Topnakken (Pteranodon), 

 den kæmpemæssige Flyveøgle, stryger lavt hen over Fuglene i 

 overlegen Sejlerflugt. Dumt stirrer disse efter den; — de har 

 ikke nogen Anelse om, at deres Forfædre ogsaa engang kunde 

 bevæge sig i den lette Æter. Det lader til, at Flyveøglen er i 

 godt Lune idag, thi den vender igen og atter suser dens mægtige 

 Vinger hen over Fugleskaren , som skrigende hilser den. Det 

 lange, spidse og høje Næb, der er meget smalt i Tværsnit, skæ- 

 rer som et Spyd gennem Luften, og fra Baghovedet udgaar en 



4 



