51 



af udprægede Ejendommeligheder, men nogle Fællestræk er der 

 dog alligevel. At Oldfuglen ikke ligner en Nutidsfugl, er jo rime- 

 ligt, da den er fundet i det ældste Jordlag. Dens Forlem har 

 endnu ikke faaet Præg af Fuglevinge, den har Bugribben, dens 

 Bækken er meget oprindeligt (Fig. 18), den har Tænder ogsaa i 

 Mellemkæben, og dens Hale er længere end Kroppen. Og selv 

 om dens Baglem synes meget fugleagtigt, saa peger Lægbenets 

 Længde stærkt mod lavere Former. Fælles med Tandtærne har 

 den Tænderne i Gruber og de tvehule Hvirvler, to meget be- 

 tydningsfulde Træk. Hverken hos Tandtærne eller Kridtlom er 

 Underkæbens to Grene samfæstede, og man maa slutte, at de 

 heller ikke har været det hos Oldfuglen, uagtet dette ikke kan 

 godtgøres hos denne p. G. a. Kraniets Leje i Stenen. En lignende 

 Slutning kan vel ogsaa drages m. H. t. Hjærnens Størrelse, eller 

 rettere Lidenhed. Af samfæstede Bækkenhvirvler havde O. 5 — 6, 

 T. 10 og K. 14; de tre Bækkenknogler er bagtil ikke samvoksede 

 hos nogen af dem. Hos Kridtlom har Hvirvlernes Ledflader 

 faaet Nutidsfuglenes Saddelform, og dens Tænder er anbragt i 

 en fælles Fure. 



Udformningen af Ledfladerne paa F'uglenes Hvirvler afgiver 

 et godt Eksempel paa Udviklingens Vej og Maal. Lad os der- 

 for betragte den lidt nærmere. Disse saddelformede Ledflader 

 blev tidligere anset for en af de mest udprægede Ejendomme- 

 ligheder hos Fuglene. I ingen anden Hvirveldyrklasse findes 

 noget lignende. De giver til Hvirvelsøjlen en Fasthed og Let- 

 bevægelighed, som næppe kan tænkes større under de givne 

 Forudsætninger. Det er ogsaa umiddelbart indlysende, at de 

 tvehule Hvirvler ikke tillader saa stor en Bevægelighed. Bøj- 

 ningerne er her afhængige af Spændigheden i det trævlede Væv, 

 som holder Hvirvlerne sammen; thi de skaalformede Endefladers 

 Rande kan ikke glide over hinanden. Det vilde ikke være let 

 at forstaa, hvorledes Nutidsfuglens Hvirvler havde kunnet ud- 

 vikle sig af de fiskeagtige, tvehule, hvis ikke den tredje Hals- 

 hvirvel hos Tandtærnen havde vist os Begyndelsen til denne 

 Omformning. Denne Hvirvels forreste Ledflade er nemlig ud- 

 buet i lodret Snit, medens den fra Side til Side er tydelig ind- 

 buet (Fig. 40), og den frembyder altsaa en Antj^dning af Saddel- 

 formen, hvad ingen af Tandtærnens andre Hvirvler gør. De to 

 første Halshvirvler er jo indrettede til at muliggøre stærke Drej- 

 ninger af Hovedet, — Sidebevægelser altsaa. Det er da naturligt, 



i* 



