61 



hellere vilde benytte sine Forlemmer til Klatring f. Eks. , da 

 vilde en saadan Omfornniing ikke mere kunne lade sig gøre. 

 Dens Haand er i for høj Grad særpræget dertil; i Virkelig- 

 heden stærkt forkrøblet i Forhold til den normale femfmgrede. 

 Vi ser da ogsaa mange Eksempler paa, at Opgivelsen af Flyv- 

 ning efterhaanden kun bringer hele Forlemmet til at svinde. Et 

 eneste Eksempel paa en Vinges Omformning fra Flyvning til en 

 anden fremaddrivende Bevægelse fmder vi hos Pengvinen. Men 



Fig. 46. Haand af Palæohatteria A, en primitiv Øgle fra Perm, af tre Kæmpe- 

 øgler: Greslyosaiiriis B, Claosauriis C og Ornitholestes D, fra Trias, Kridt og 

 Jura; endelig af tre Fugle: Archæopteryx E, ung Struds F og Ravn G, Jura 

 og Nutid. For at lette Oversigten er alle Mellemhaandsknoglerne gjort sorte. 

 Tallene angiver Fingrene. Svindet af disse foregaar fra den udvendige (ulnare) 

 Side, saaledes at altsaa femte Finger mistes først. Læg Mærke til, hvormeget 

 Haanden af E og af D ligner hinanden ; baade Fingrenes og Fingerleddenes Antal 

 er det samme hos begge. Tegningerne angiver ikke nogen Nedstamningsrække. 



Resultatet viser blot en yderligere Særform, en mere fremskreden 

 Forkrøbling; ikke nogen Nydannelse. 



Søkøerne har mistet Baglemmerne helt. Lad os foretage en 

 Tankefantasi for at se deres Udviklingsmuligheder under foran- 

 drede Livsbetingelser. Lad os tænke os en uhyre Flok Søkøer 

 afspærret i en vidtstrakt Fjord ved Hævning af Indløbet. Lad 

 Fjordens Bund yderligere hæve sig i Løbet af Millioner af Aar, 

 saa at Vandet bliver lavere og lavere, og Dyrene mere og mere 

 tvinges til at søge deres Føde paa Bredden, ja tilsidst nødes til 

 helt at bevæge sig paa Land. Uagtet Søkoens Forlem er om- 

 dannet til Finne, er Benbygningen deri ikke synderlig særpræ- 

 get; Dyret har alle sine fem Fingre i Behold. Dets Forlemmer 

 kunde derfor godt gennemgaa en meget langsom Omformning 



