66 



bevæger F'uglene sig omkring Flokken, der kun formaar al 

 komme langsomt afsted, fordi den hvert Øjeblik maa gøre Front 

 mod sine Forfølgere. Eller rettere, den slutter Kres om Ungerne 

 og de halvvoksne Dyr, slaar bagud med de korte, klodsede Ben 

 og søger at forsvare sig paa bedste Maade. Fuglene har samlet 

 sig for at gøre et sidste Angreb, de er endnu lidt ængstelige for 

 Lapirernes kraftige Hove, og hver Gang et Dyr slaar bagud, 

 springer begge til Side med pludselige, forskræmte Hop. Men 

 nu tager de som ved en fælles Indskydelse Tilløb og sætter med 

 et højt Spring op over de nærmeste Dyrs Rygge, midt ind i 

 Flokken. En stor Forfærdelse griber alle Dyrene, og med pru- 

 stende Gryntelyde spredes de til alle Sider. Det var, hvad Rov- 

 tranerne havde ventet: med et brutalt Næbhug har hver af 

 Fuglene slaaet sit Ungdyr til Jorden og giver sig nu til paa 

 Gribbevis at fortære Byttet. Først aabnes Bugen, og Indvoldene, 

 den bedste Smagebid, hales frem. Dyrets Øjne hugges ud og 

 sluges, ligesom naar vi spiser Østers. Med pudsige baglæns Hop 

 slider Fuglene de dampende Tarme løs, de glitrer som Silke- 

 baand i det blændende Sollys. Det er et anstrængende Arbejde, 

 og Parret glemmer alt andet omkring sig. 



Pludselig løfter Hunnen Hovedet, retter sig hurtigt op i sin 

 fulde Højde og udstøder et skarpt Skrig. Hannen gør det samme. 

 Et andet Par Rovtraner har ubemærket nærmet sig og lader til 

 at ville have Del i Byttet. Som paa et givet Tegn vender de lo 

 første Fugle sig mod de nyankomne. Deres store, skønne, blaa- 

 graa Øjne, kantede af lange Øjenhaar, lyner af Forbitrelse. 

 Halsfjerene rejses, og med vidt aabent Gab stjæler de løs paa 

 Modstanderne. Der udvikler sig en rasende Kamp. Med Hop 

 og Sidespring udfolder enhver af Fuglene den mest mulige Be- 

 hændighed; — Slag og Stød uddeles ved Hjælp af de kraftige 

 Ben, blødende Saar tilføjer de skarpe Krognæb, og snart er alle 

 indhyllede i en Sky af løsrevne Fjer. — Da vakler den ene af 

 de sidst ankomne Fugle et Øjeblik, — den viger for det vold- 

 somme Angreb, — den sænker sin løftede Hale og søger Frelse 

 ved ilsom Flugt. Med fornyet Mod kaster de to sig nu over 

 den tiloversblevne, og det varer ikke længe, før den ligger blø- 

 dende og gispende paa Jorden. Den forsøger endnu engang at 

 rejse sig op, men det lykkes ikke, og el Par Hug i Hovedet gør 

 det fuldstændigt af med den. — De to Sejrende slaar nogle Øje- 

 blikke aandeløse efter den haarde Kamp. — Saa ryster de sig 



