80 



Tal gaar løs paa ethvert Bytte, de kan faa, og maaske heller 

 ikke skaaner andre Fugles Æg eller Unger, selv om man ingen- 

 lunde tør hævde, at Maagerne har de 25 døde Graaællinger paa 

 deres Samvittighed. Sikkert er det imidlertid: Det Fugleliv, 

 som gjorde »Sundet« saa tiltrækkende og ejendommeligt, kunde 

 ikke trives sammen med den store Koloni af Hættemaager; vi 

 haaber nu, at det vil komme tilbage, hvis Hættemaagerne holder 

 sig borte eller i hvert Tilfælde kun optræder i ringe Tal. 



OM ØDELÆGGELSEN AF JORDKLODENS 

 VILDE FUGLE. 



AK 



JAMES BUCKLAND, London. 



Med Forfatterens Tilladelse oversat fra »V^erhandlungen des V. Internationalen 

 Ornithologen-Kongresses, Berlin 1910«, af A. Christiani. 



Den Udryddelseskrig, som nu føres mod alle vilde Fugle, er 

 langt mere udbredt og mere ødelæggende, end mange tænker 

 sig. En Mand, der, som jeg, har tilbragt sine yngre Aar paa 

 Steder, der er ubetraadte af Mennesket — eller hvor de Menne- 

 sker, der fandtes, levede i Harmoni med Naturen — og som 

 ikke har glemt, hvor rigt Fuglelivet for 30 Aar siden var paa 

 Steder, hvor nu kun sørgelige Rester er tilbage, maa spørge sig 

 selv, om man ikke bør henregne en stor Procentdel af Menne- 

 skene til de Rovdyr, hvis brutale Instinkt det er for enhver 

 Pris at slaa ihjel. Overalt, hvor der findes Fugle, hvis Fjer er 

 anvendelige til Hattepynt, findes ogsaa Fjerjægere, som spreder 

 Død og Ødelæggelse. Hvor der findes Fugle, som bliver sjæld- 

 nere, findes der ogsaa Samlere, der skyndsomst sikrer sig de 

 tilbageværende Individer, før Konkurrenterne faar Tid dertil. 

 Hvor der ruger Fugle, hvis Æg er kostbare, kommer der Æg- 

 samlere, som ofte ikke nøjes med at tage Æggene, men ogsaa 

 skyder Fuglene for at bestemme Æggene. Hvor der findes Fugle, 

 som gaar ind under Begrebet Vildt, der strømmer Jægere hen 

 for at dræbe disse uskyldige Væsener. 



Men langt mere skæbnesvanger end disse Forfølgelser er Fjer- 

 handelen, idet den aarlige Indsamling af Fjer til Hattepynt maa 

 ske i Yngletiden. Der er to særlige Grunde til, at det nødven- 

 digvis maa være saaledes. For det første har Fjerene kun 



