91 



gøre det, men det maa ikke egenkærligt ødelægge andre Landes 

 levende Skatte. Saa vidt jeg kan se, er dette det eneste Grund- 

 lag, hvorpaa vi kan opbygge en international Overenskomst, og 

 det er efter min Mening den eneste Maade, hvorpaa vi kan frelse 

 Jordklodens vilde Fugle. 



Det hænder ofte her i Livet, at der gives os en Time, i 

 hvilken vi kan udrette noget og fuldføre et godt Arbejde, som 

 muligvis ikke kan gøres, hvis Timen lades ubenyttet. Der er 

 nu givet os en Time, hvori vi kan udrette noget m. H. t. Be- 

 varelsen af vore Fugle. Hidtil har vi forsømt det paa Grund 

 af Tankeløshed, Uvidenhed, Smøleri eller Egenkærlighed. Nu 

 maa vi bort fra vor P'orsømmelse og vaagne til Handling. Skal 

 der gøres noget, maa det gøres snarest, vi er i den ellevte Time, 

 og den Lejlighed, vi har, vil aldrig komme tilbage. 



Børn plukker Blomster og kaster dem snart efter tankeløst 

 bort, men Bødderne bliver siddende og Violen og Engblommen 

 blomstrer igen det næste Aar. Men er disse Luftens Blomster 

 en Gang borte, vil de aldrig blomstre mere. 



Derfor besværger jeg Dem ikke at lade Lejhgheden gaa bort; 

 lad os ikke vente indtil det, der endnu kan reddes, er fortabt. 



Som det vil være Læserne bekendt gennem O. Helm s' Be- 

 retning i Tidsskriftets 5. Aargang Hæfte HI blev der paa den 5. 

 Internationale Ornithologkongres i Berlin 1910 i Sektionen for 

 Fuglebeskyttelse afholdt en Del Foredrag, der væsentligt beskæf- 

 tigede sig med Spørgsmaalet om Fjer til Hattepynt. Adskillige 

 af Talerne, som Amerikaneren Wm. Dutcher, Englænderen 

 James Buckland og Tyskerne M. Schwartz og C. G. Schil- 

 lings angreb stærkt det Fuglemyrderi, der gaar for sig for at 

 skaffe Fjerene, og paapegede Nødvendigheden af at fastsætte en 

 international Overenskomst, som kan sætte en Stopper for Uvæ- 

 senet. Jeg har ment, at det vilde være af Interesse for nærvæ- 

 rende Tidsskrifts Læsere at gøre sig bekendt med de Kends- 

 gærninger, der sikkert med Rette antages at kræve saa omfattende 

 Forholdsregler, og har derfor indhentet Mr. Bucklands Tilladelse 

 til at oversætte hans instruktive og med Talangivelser solidt 

 underbyggede Foredrag. Jeg maa dog her tilføje, at jeg ikke 

 helt kan følge Mr. Buckland i hans Udtalelser om Videnskabs- 



