133 



diilaj (jeg talte en Dag 28) holdt til paa Bygningerne, hvor nogle 

 Par i en Aarrække har ynglet (for 20 Aar siden ynglede ingen 

 AUiker i Viborg). Stære saa jeg ikke; der plejer at overvintre 

 nogle her. 



Paa og over Søen færdedes en Mængde Hættemaager (Larus 

 ridibundiis) . Undertiden saas flest yngre Fngle, men oftest flest 

 gamle. De fodredes jævnlig fra en af Patientboligerne og stod 

 ofte paa en Stenballustrade ved denne eller laa flokkevis paa 

 Søen tæt derved, medens andre foretog Strejftog ind over Lan- 

 det, lait havde vel 400 Standkvarter paa Søen. Nogle faa — 

 maaske 30 — 50 — Stormmaager (Larus canus) færdedes længere 

 ude paa Søen. Jævnlig saas een (en Dag saas 2 sammen) 

 prægtig gammel Svartbagmaage (L. marimis). Den laa mest 

 paa Vandet i Nærheden af eller flyvende over Skalleslugerne og 

 levede vist mest af at snylte paa disse. 



Midt ude paa Søen laa i en eller flere spredte Flokke Graa- 

 ænder (Anas boscas), Hanner og Hunner mellem hverandre; en 

 Del ogsaa parvis. De syntes at tilbringe hele Dagen uvirksomme, 

 hvilende paa Vandet eller foretagende smaa Flyveture; ofte 

 høres Hunnernes Rabben. Formodentlig søger de om Natten 

 ind under Land, eller de flyver hen til Moser for at søge Næring. 

 Deres Antal, naar de var flest, var 2 — 300. 



Noget talrigere end disse var Skalleslugerne^. For at blive 

 sikker paa Kendetegnene fik jeg Overlærer H. Chr. C.Morten- 

 sen til at vise mig sine Skind af de danske Arter. Alle de 

 Skalleslugere, som jeg saa i tilstrækkelig stor Nærhed (og det 

 var mange) tilhørte Arten Mergiis merganser. Der var omtrent 

 lige mange af hvert Køn; de 2 Køn holdt sig nogenlunde ad- 

 skilte; de saas aldrig parvis som Ænderne. De svømmede mest 

 i store Flokke, tættere sammen end Ænderne og var bestandig 

 i Bevægelse, rask svømmende, dykkende eller flyvende i Smaa- 

 flokke, hvorved den smukke brandgule F'arve paa Hannernes 

 Underside saas tydeligt. 



Medens jeg en Dag i 150 — 200 Meters Afstand i Kikkert 

 iagttog en lille Flok Hunner, der havde søgt Læ for den stærke 

 Blæst tæt under Rørbæltet, blev der pludseHg stærk Bevægelse 

 i Flokken; en af dem kom op med en stor Skalle, som den 

 havde Vanskelighed ved at sluge, og nu saas de alle i en lang 

 ubrudt Linie med den heldige i Spidsen. Næppe havde denne 



' Antallet, naar de var flest, var mindst 300. 



