134 



Linie dannet sig, før en Han icom ilsomt flyvende for at deltage 

 i Jagten. I det samme overskyggedes Flokken af Svartbagens 

 mægtige Vinger, og i et Nu var Scenen forvandlet: Svartbagen 

 laa og baskede med noget, der var under Vandet — medens 

 Skalleslugerne laa i et Par Meters Afstand. Den gjorde nogle 

 gylpende Bevægelser, bvoraf jeg sluttede, at den havde opnaaet 

 sin Hensigt, at berøve Skalleslugeren den af denne fangede Fisk. 

 Det hele gik saa hurtigt for sig, og Kikkertens Synsfelt var saa 

 begrænset, at jeg ikke helt kunde følge Begivenhedernes Gang. 

 Før jeg satte Kikkerten til Øjet, laa Svartbagen adskillige 100 

 Meter borte fra »Slagmarken«, saa den maa øjeblikkelig og 

 hurtigt være ilet til. (I Grønland har jeg set den lige saa store 

 Maage, Graamaagen (Larus glaiicus) drive samme Trafik over 

 for Ederfuglene, naar de kom op med Muslinger i Næbet). Jeg 

 saa senere flere lignende Scener. En Gang var det en Skalle- 

 slugerhan, der havde fanget en stor Fisk. Den forfulgtes saa 

 haardt af andre Skalleslugere, at den trængtes omtrent helt 

 op af Vandet saa at Klumpen saa ud som et stort Dyr med 

 brandgult Bryst (dannet af Hannens Bug). Over Klumpen 

 svævede et Par Stormmaager. — Naar man ser saadanne sam- 

 menhobede Fugle, forstaar man, hvorledes »paalidelige« Beret- 

 ninger om Søslanger og andre Fabeldyr kan opstaa. 



Af de mange Lappedykkere (Podicipes cristatiisj, der yngler i 

 Søen, var enkelte blevne tilbage; jeg talte en Dag 5. 



I et lille Rørparti saa jeg 3 Rørhøns (Gallimila chloropus). 



I Viborg Søer yngler flere Par tamme Knopsvaner (Cygniis 

 olor). Der er for Tiden 21 udfarvede Individer og 3 Unger fra 

 iaar, idet flere Par blev forstyrrede ved Reden, saa at kun ét 

 Par havde Held til at faa Unger. Svanerne fodres ved Sinds- 

 sygehospitalet; de bliver ikke stækkede, og det er mig altid en 

 Fornøjelse at se de prægtige Fugle foretage F'lyveture over Søen. 

 Da en Dag hele Flokken laa tæt ved Land, hævede en af de 

 yderst liggende Svaner sig og fløj et kort Stykke langs Kysten. 

 Da den kastede sig paa Vandet omtrent 60 Meter fra det Sted, 

 hvor jeg stod, saa jeg til min store Forbauselse, at det var en 

 udfarvet Sangsvane (Cygniis musicusj. Den laa en lille Tid 

 roligt, svømmede derefter udad og laa nogen Tid og pudsede 

 sig paa sædvanlig Svanemaner. Samme Dag saa jeg den flere 

 Gange, og den næste Dag saa jeg sammen med Overlærer Mor- 



