141 



navnlig Vandbiller ^. I Søer, hvor disse Insekter forekommer talrigt, 

 æder Lappedykkeren sjældent Fisk. medens den i andre Søer æder 

 Fiskeyngel; derimod har jeg aldrig set den tage større Fisk eller 

 fundet Levninger af saadanne i Maverne. Allerede Udseendet af 

 Fordøjelseskanalen viser, at Fisk ikke kan udgøre dens Hovednæring. 

 Større Fisk kan den ikke sluge, da Spiserøret savner den Evne til 

 at udvide sig. som er særegen for fiskeædcnde Fugle som Skarver. 

 Lommer og Skalleslugere. Man ser heller aldrig en Lappedykker, 

 der har ædt saa megen Føde, at Halsen er udspilet, saaledes som 

 man iagttager det hos nys nævnte Fugle. Mavesækken er ligeledes 

 lille; Lappedykkeren er ikke nogen graadig Fugl. Man træffer ofte 

 Skarver og Lommer, som har ædt saa stort et Kvantum Fisk, at 

 Halsen er stærkt opsvulmet paa Grund af det fyldte Spiserør; ja, 

 de sluger ofte saa meget, at de ikke orker at fl3^ve med den tunge 

 Byrde, og knap kan dykke; hvis man jager dem under saadanne 

 Omstændigheder, søger de at lette sig ved at kaste Føden op og der- 

 efter at redde sig ved at flyve eller dykke. Skarver sluger ofte Fisk 

 paa indtil 50 cm. Længde, Fiskens Hale stikker da ud af Fuglens 

 Gab, saa at den gispende svømmer om med vidt aabent Næb. I 

 Lommer har jeg ofte fundet Fisk af 20 — 25 cm. Længde og stundom 

 flere saadanne Fisk i een Fugl. Hos Lappedykkere har jeg aldrig 

 fundet Fisk af mere end 6—8 cm. Længde, og saadanne Fund er 

 særdeles sjældne. 



Lappedykkere æder aldrig Æg eller ødelægger andre Fugles Reder. 

 Jeg har ofte fundet Reder af forskellige Andearter paa smaa Holme 

 og Tuer midt inde i Lappedykkerkolonier, og den Gang Lappedyk- 

 keren var talrigst i Hornborgasjon, fandtes Stokanden der i usæd- 

 vanligt stort Antal. I Tåkern har jeg set en Blishøne ruge sine 

 Æg lige op ad en Lappedykkerrede. Man siger, at Ænderne aftager 

 eller forsvinder i Søer, hvor Lappedj'kkerne er almindelige; man 

 maa dog sikkert søge Aarsagen hertil andet Steds, kanske i det nu- 

 værende store Antal Jægere, de forbedrede Geværer og den større 

 Skudsikkerhed. Imidlertid har jeg netop iagttaget, at man ofte finder 

 de fleste Andekuld og den største Mængde Ænder i de Vige og Søer, 

 hvor Lappedykkeren findes i størst Antal. 



Hvis man vil tænke lidt over Lappedykkerens og Stokandens 

 Levevis, vil man let indse det urimelige i, at Lappedykkerne skulde 

 skade Ænderne. 



Lappedykkeren har sit Hjem i den ydre Del af Rørskoven, hvor 

 den anlægger sin Rede flydende paa Vandet. Den opholder sig helst 

 i det blanke Vand eller i Udkanten af Rørene, hvor Vandet er saa 

 dybt, at den kan dykke. Det er meget sjældent, at den gaar op 

 paa grundt Vand ved Bredden, hvor den ikke kan svømme under 

 Vandet. Stokanden derimod lægger altid sine Æg paa Land oftest 

 paa en skovbevokset Bakke, ja undertiden saa langt oppe i Skoven, 

 at der er 1 å 2 km. til Søen. og hvis den en enkelt Gang bygger 



^ Hermed menes antageligt Vandkalve og Vandkær. O. A. 



