142 



Hede i Rørene, da sker dette paa en græsbevokset Tue eller under 

 en Vidiebusk, og der kommer Lappedykkeren ikke. 



Naar Anden har faaet Ællinger, færdes den hovedsagelig ved eller 

 paa Bredden blandt Græs eller Korn eller i Sivene, hvor Vandet er 

 saa grundt, at den kan naa Bunden uden at dykke. Anden behøver 

 saaledes ikke, at komme ind paa Lappedykkerens Omraade, og selv 

 om dette stundom hænder, er den i hvert Fald ikke henvist hertil. 

 En Undtagelse herfra danner saadanne Søer, hvor græsbevoksede 

 Holme og Tuer lindes i Mængde. Paa saadanne Steder har det dog 

 vist sig, at vEnderne paa ingen Maade lader sig forjage af Lappe- 

 dykkerne. 



Der kan sikkert ikke være Tale om nogen Konkurrence om Føden 

 mellem disse to Fuglearter, da Lappedykkeren væsentlig søger sin 

 Føde paa dybere Vand og aldrig tager Planteføde som Stokanden. 



Lad os herefter se, hvad Skade Lappedj'^kkeren kan gøre Fiskeriet. 



I Hornborgasjon, hvor de mest omfattende Undersøgelser er gjort, 

 har det vist sig, at Lappedykkeren hovedsagelig lever af Vandin- 

 sekter, særligt Vandbiller, og at den kun undtagelsesvis tager smaa 

 Fiskeunger. At dømme efter de Undersøgelser, jeg har gjort fra 

 Tåkern — henved 20 Maveundersøgelser — synes Forholdet at være 

 omtrent det samme der. I Målarn, og nogle andre Søer i Uppland, 

 har det derimod vist sig, at Lappedykkerne æder mere Fisk især 

 Smælt, sjældnere Løjer og smaa Unger af Skalle, Brasen og Aborre. 

 I Tåkern skal det være hændet, at Lappedykkere angriber og øde- 

 lægger større Fisk, som er fanget i Ruser og Garn. Et Par lignende, 

 dog usikre, Iagttagelser foreligger fra et Par Søer i Mellemeuropa. 

 Hornborgasjons Fiskere har aldrig erfaret, at Lapped\'kkere har an- 

 grebet fangede Fisk og, saa vidt jeg ved, kendes saadanne Tilfælde 

 hverken fra Målarn eller andre svenske Søer. Det forekommer mig 

 mere sandsynligt, at omtalte Fisk fra Tåkern er angrebet af andre 

 Dyr end Lappedykkere. 



Spørgsmaalet er nu, om man kan sige, at Lappedykkeren gør 

 Skade ved at æde en Del Unger af nævnte Fiskearter. Jeg be- 

 tvivler det. 



Naturens Husholdning er ikke altid helt let at forstaa for Men- 

 nesket. Sikkert er det, at naar et Dyr lægger Tusinder af Æg og 

 faar Tusinder af Unger, saa er det netop Naturens Orden, at Mængder 

 af disse Unger skal omkomme og tjene andre Dyr til Føde. Var 

 det ej saa, vilde der i vore Søer blive overvældende Mængder af 

 Smaafisk, som paa Grund af skortende Føde vilde forblive smaa, 

 magre og værdiløse. Herpaa har man tilstrækkeligt mange Eks- 

 empler med Brasen i Smaasøer, som helt savner eller har for faa 

 fiskeædende Dyr. 



En anden Sag, som netop taler for denne min Opfattelse, er, at 

 just de af vore Søer, som rummer flest Lappedykkere i Regelen er 

 de fiskerigeste. Saaledes var Hornborgasjon kendt for sin Fiske- 

 rigdom just paa det Tidspunkt, hvor Lappedykkerne var aller tal- 

 rigst der. Før første Vandspejlssænkning af denne Sø, har jeg selv 



