143 



ofte været Vidne til, at en Mand paa een Dag ved Midtsomniertid 

 fangede 100—150 Skaalpund Gedde eller mere i sit lille Net. En 

 saadan Fangst er vist ikke almindelig i Søer, hvor Lappedykkere 

 og andre fiskeædeiide Fugle mangler. 



Selv om Lappedykkeren virkelig undertiden æder nogle Fisk, saa 

 er det dog bevist, at den i alt Fald i visse Søer hovedsageligt er- 

 nærer sig af Vandinsekter især Vandbiller, og at den altid fortærer 

 en stor Mængde af disse. Nu er Forholdet imidlertid saa, at disse 

 Vandbiller netop er de Dyr, som væsentligt æder Fiskerogn og ny- 

 klækkede Unger; de er Vandets Tigere disse store Vandkalve, som 

 Lappedykkeren med Forkærlighed fanger, og hvoraf den, sammen 

 med Fjer af sin egen Krop, altid har Maven fuld. 



Hvis man udsætter en Del Fiskeyngel eller Rogn i et Akvarium 

 og blot slipper en eneste Vandkalv ud deri, vil man se, at denne 

 paa meget kort Tid, oftest paa een Dag, æder hvert eneste Æg og 

 dræber hver Unge. Heraf kan man faa et Begreb om den Mængde 

 Fiskerogn og Yngel, der tilintetgøres af disse sædvanligt talrigt fore- 

 kommende Biller. 



Det er ikke min Mening med det her sagte at gøre mig til Tals- 

 mand for den Opfattelse, at nævnte Insekter er ødelæggende for 

 Fiskene. Tværtimod mener jeg, at de ofte er nødvendige for at re- 

 gulere den overflødige Mængde af Fisk. Men jeg vil hævde, at Lap- 

 pedykkerne ved at æde store Mængder af disse Rovinsekter fuldt 

 ud yder Erstatning for de Tab, som Fiskemængden muligt kan lide 

 ved dens Angreb paa Fiskeyngel. 



Som oven for sagt er Naturens Husholdning ikke altid saa let 

 at forstaa for Mennesket; men saa meget ved vi og forstaar vi, at 

 hvert Dyr har sine Fjender, og at disse er nødvendige for at det 

 hele kan regulere sig. Det er sandt, at Mennesket kan gribe ind 

 naar det gælder vore Husdyr og stundom ogsaa, naar det gælder 

 større vilde Dyr; men Mennesket kan ikke gribe ind og bortfjærne 

 alle svage og sygelige Individer blandt vore Skoves og Vandes Ind- 

 byggere. 



Det er vel kendt, at netop de Dyr, som har de fleste Fjender, 

 i Reglen formere, sig stærkest og vedligeholder Bestanden godt. Et 

 Eksempel herpaa er Silden; der er vel næppe noget andet Hvirvel- 

 dyr, der har saa mange Fjender som Silden, og dog findes der 

 næppe nogen anden Fiskeart, der forekommer i saa ufatteligt stort 

 Antal som denne. Hvaler, Delfiner, Sæler, Millioner af Fugle og 

 Fisk lever af Sild og Myriader af lavere Dyr af deres Rogn. 



Nu har jeg sagt, hvad jeg ved om Lappedykkeren, og hvad jeg 

 selv har set. Jeg vil betone, at jeg ikke har sagt hvad jeg tror; 

 man vilde komme Sandheden nærmere om man vilde følge dette 

 mit Eksempel; i Tilfælde, hvor man tror uden at vide, bliver man 

 meget ofte bedraget. . P 



