148 



andet, om det var det daarlige Vejr, eller at vi gik paa dens 

 Enemærker, ved jeg ikke, men dens Klage røbede den, og vi 

 fik den at se, selv om den gjorde sit bedste for at smutte bort 

 bag Træstammer og andet. Saa blev det rigtigt Tordenvejr med 

 Skylregn og Huldren, der næsten ikke vilde tage Ende, og dog 

 fik Solen Overliaand, inden vi naaede Aalborgvejen. 



Ved Udkanten af en aaben Plads laa et Skovfogedhus, og 

 udenfor gik en Mand, det var øjensynlig Skovfogden. Jeg tænkte 

 mig Muligheden af, at han vidste noget om, hvor de større 

 Fugle holdt til. Jo, han vilde nok ud med Sproget og vidste da 

 ogsaa Besked med, hvad jeg spurgte om. Den sorte Stork, den 

 var bleven set for nylig flyvende til en eller anden Mose, hvis 

 Navn jeg ikke rigtig fik fat paa, og dens Rede, jo han kendte 

 hele to og beskrev Stederne, hvor de var, baade paa mit Kort, 

 paa hans eget Skovkort og til Overflod ved at beskrive Vejen 

 med dens Sving, og hvilke Træsorter man passerede paa det 

 sidste Stykke. Og han kom rigtig i Gang, fortalte om en Ravne- 

 rede lige i Nærheden, hvori der havde været Unger i Aar; om 

 Duehøgen, som tog hans Høns, og om en Kongeørn, han havde 

 været med til at skyde i Grib Skov med et Vingefang paa 3\/2 

 Alen. I Rold Skov havde han ingen Ørn set, hvilket skuffede 

 mig, derimod havde han set Glente, men troede ikke at den 

 byggede i Skoven. Naa, vi var kommet for selv at se Fuglene 

 og gik derfor videre, lagde Vejen, saa vi fik alt det, han beskrev, 

 at se og dog kom nærmeste Vej hjem : altsaa først Ravnereden, 

 den var jo tom, men det var dog en Ravnerede, højt oppe i en 

 Grenkløft i en Bøg, der stod temmelig frit; saa videre til den 

 sorte Storks Rede. Den første Rede sad højt oppe ligesom Ravne- 

 reden ogsaa i en Bøg, men ikke frit. Medens vi havde lejret os 

 i Nærheden for at betragte Reden, hørte vi en Spurvehøg (Astur 

 iiisns) skrige i Nærheden, vi fik den da ogsaa at se i nogen Af- 

 stand, idet den fløj over en Dal med Graner. Der var intet 

 Alfald i Nærheden af Storkereden, men lidt borte laa en Fjer, 

 og en stor sort Fugl fløj op fra et Træ i nogen Afstand. Stor 

 og sort var den, men hvilken blev ikke afgjort, og vi gik videre 

 til den anden Storkerede. Undervejs (der var en Times Gang) 

 lød, som tidligere, nogle klare Skrig. Vi var straks klar over, at 

 det var en Spætte, men denne Gang var det en Grønspætte 

 (Piens viridis). Den satte sig i Toppen af en høj Gran lige i 

 Nærheden, lige over en Klump Grankogler, som den faldt godt 



