162 



sende Ynglepladser lindes der i de høje, utilgængelige Træer i 

 de store Skove. Jeg tænker her paa Dagrovfuglene. Natrov- 

 fuglenes Forsvinden skyldes vist delvis andre Aarsager. 



Det er jo saadan paa mange Godser, at der lindes Krage- 

 hytter, hvor Uglen benyttes som Lokkefugl, og foruden Krager, 

 hvis Antal vist uden Skade kan indskrænkes, kommer hertil de 

 fleste Arter Dagrovfugle, der nedskydes, idet Godserne mange 

 Steder giver ret høje Skydepræmier for disse Dyr. 



Jeg er af den Mening, at vor Forening bør henvende sig til 

 Godsejerne og henstille til dem, at Skydning af Rovfugle bliver 

 forbudt paa deres Godser, og jeg tvivler ikke om, at langt de 

 fleste Godsejere vil imødekomme os. Der bør vel ogsaa helst 

 samtidig ske Henvendelse herom til Statens Forstvæsen og mulig 

 til Hedeselskabet. 



Denne Fredning vil sikkert bevirke, at vi atter kan nyde 

 Synet af de smukke Dyr, og selv om der skulde gaa nogle 

 Smaafugle i Løbet ved det rigeligere Tillæg, vil der ingen større 

 Skade være sket; det vil f. Eks. være ønskeligt, om enkelte Arter 

 — som Graaspurv, Stær og Solsort — noget indskrænkes, da de 

 allerede mange Steder optræder som en alvorlig Plage. Det vil 

 heller ikke spille synderlig Rolle, om en Fasan eller Harekilling 

 maa ofres paa Rovfuglenes Alter. Skulde det endelig vise sig, 

 at Rovfuglenes Antal vil stige uventet, saa det vil gaa føleligt 

 ud over det nyttige Vildt, ja, saa har man jo altid Kragehytten 

 at ty til igen. 



Saa vidt mig bekendt, har allerede flere interesserede Gods- 

 ejere forbudt Rovfugleskydning paa deres Godser, men vi bør 

 se at faa saa mange med dertil som muligt. 



Jeg mindes fra min tidligste Ungdom den Fryd, med hvilken 

 jeg saa Glenten om Foraaret svæve forbi højt oppe; nu har 

 jeg ikke set dette Dyr de sidste 20 Aar. Musvaagen, hvis 

 prægtige, sejlende Flugt henover den udsprungne Røgeskov, og 

 hvis skarpe iørefaldende Rii-Rii man tidligere hver Dag kunde 

 glædes ved, ses nu ogsaa sjældent og næsten kun paa de mest 

 ensomme Steder. Due høgen med den forholdsvis lange Hale 

 og dens afvekslende urolig-hjappede og stille, sejlende Flugt er 

 nu ogsaa snart en Saga blolt i Naturen. De mindre Rovfugle 

 Spurvehøg, Ta am falk og Lærke falk bliver ogsaa sjældne; 

 hvor er de dog alle dekorative i Landskai)ell Spurvehøgen fly- 

 vende imellem og over de høje mørke Graner, udstødende sine 



