fandt jeg mig selv liggende paa en fremspringende Rand ved 

 den Side, som jeg havde forladt et Øjeblik før. Sandsynligvis 

 har nogle af mine støvfyldte Klæder virket som en Bremse mod 

 den blanke Overflade. Jeg laa der i en Time med skælvende 

 Knæ, altfor svag til at give mig paa Vej tilbage til Lejren«. 



Et andet Billede: Der arbejder to Mænd i den glødende Sol, 

 hvis Straaler tilbagekastes med et skærende Lys fra Kalklagenes 

 blændende Overflade. Landet omkring dem ser ud som en Ørken, 

 en fortørret, træløs Slette, dækket med kort Græs. Ved ethvert 

 Slag af Hakken rejser der sig en Sky af Kalkstøv, som Vinden 

 fører ind i Øjnene paa dem. Alligevel arbejder begge uafbrudt 

 videre, ligesom drevne af en indre Begejstring, der lader dem 

 glemme den gloende Hede, den daarlige Føde og den brændende 

 Tørst, der ikke kan slukkes af det bitre, alkaliholdige Vand. 

 Nu er der blottet saa stor en Flade, at den ene Mand kan lægge 

 sig udstrakt paa Maven og undersøge Fundet nærmere. Ved 

 Hjælp af en kroget Syl og en Børste søger han forsigtigt at af- 

 dække nogle af Knoglerne, indtil han er sikker paa, hvorledes 

 det hele Skelet er beliggende og hvilken Udstrækning det har. 



Han stønner af Varme, men arbejder taalmodig videre, idet 

 han tænker paa de kølige, blaagrønne Bølger, der engang for 

 Millioner af Aar siden skyllede hen over det Sted, hvor han 

 ligger. »Det er aabenbart en Mosasaur«, siger han til sin Led- 

 sager, »men jeg kender ikke Arten. Hovedet ligger i Midten 

 med Hvirvelsøjlen rundtom, og de fire Luffer udstrakte til begge 

 Sider, — hvilken lykkelig Dag!« 



Begge giver sig nu til at grave en dyb Rende rundt om det 

 fundne Fossil; enkelte Partier, hvor Kalken er mere skør, bliver 

 omviklede med Gibsbind. En Ramme af Planker lægges om- 

 kring det, og Mellemrummene udfyldes med Gibsvælling, saa at 

 det hele danner en fast Masse. Det gælder nemlig om at tage 

 alle Knoglerne op »m situ« d. v. s. i den Stilling, hvori de ligger. 



»Jeg begriber ikke, hvor Mr. Isaac bliver af, han skulde have 

 været her allerede for to Dage siden«, siger den yngste af de 

 to Mænd. »Blot der ikke er sket en Ulykke«, svarer den ældre, 

 »men lad os nu se at faa løsnet Blokken fra Underlaget«. 



Den anden ser tilfældigt ud over Landet og opdager en mørk 

 Linje, der bevæger sig langt borte. Han griber hurtigt Kikkerten 

 og siger i det samme: »Indianere paa Krigsstien! de kommer 

 lige her forbi!« 



