giver et mangelfuldt Billede af disse, fordi de meget sjældent er 

 fuldstændigt bevarede, saa lader de sig dog alle indpasse i det 

 zoologiske System. Thi trods alle Forskelligheder er de byggede 

 efter de samme Grundlove, som de nu eksisterende, og ved en 

 omhyggelig Sammenligning med de nærmest staaende nulevende 

 Dyreformer kan man i Regelen gengisse de manglende Dele. 

 Allerede C u vi er anvendte med Held den saakaldte Korrela- 

 tionslov, en Erfaringssælning, hvorefter alle en Organismes 

 Dele staar i en saadan lovmæssig indbyrdes Sammenhæng, at 

 enhver Forandring af en enkelt Del drager en tilsvarende 

 Omformning af alle de andre med sig. Derfor er en eneste 

 Knogle, Tand eller Hudskjold ofte tilstrækkelig til, at P'or- 

 skeren kan danne sig en nogenlunde paalidelig Forestilling om 

 det hele Dyr. 



Et Par Eksempler vil oplyse dette. — Da den berømte franske 

 Naturforsker Gu vier (1769 — 1832) engang besøgte Museet i Ox- 

 ford, viste man ham Underkæben af et ukendt fossilt Dyr. Han 

 sagde øjeblikkelig, at den tilhørte et Pungdyr, og uagtet denne 

 Udtalelse vakte megen Tvivl hos de tilstedeværende Videnskabs- 

 mænd, blev den tyve Aar senere ubetinget bekræftet ved Owens 

 omhyggelige Undersøgelser. Der er nemlig den Mærkelighed ved 

 Underkæben hos alle Pungdyr, at begge dens Grene bagtil har 

 en skarp Ombøjning indad; det var dette, Cuviers geniale Ken- 

 derblik havde lagt Mærke til. — I Begyndelsen af forrige Aar- 

 hundrede var et stort langagtigt Kranium, fundet i Florida, kom- 

 men til et europæisk Museum. Man ansaa det for at være af et 

 Krybdyr, nærmest en Art Krokodil, der blev kaldet Basilosaurus. 

 En Dag havde Museets Konservator Besøg af en Ven og tog den 

 store Hovedskal frem for at vise ham den. Ved Uagtsomhed 

 faldt Fossilet ned paa Stengulvet, og den bageste Del deraf bristede. 

 Til Naturforskernes Forbavselse fremviste dette Brud en ganske 

 tydelig Snegl (cochlea) i Øret. Kraniet tilhørte altsaa et Pattedyr, 

 der senere kunde bestemmes som en Art Urhval, Zeuglodon. 



De jordfundne Dyrelevninger har været af ganske overor- 

 dentlig Værdi for Livlærens (Biologiens) forskellige Fag, har ud- 

 fyldt en Mængde Huller i disse og bibragt os en dybere For- 

 staaelse af Dyreformerne i det hele. Uagtet der utvivlsomt kun 

 er fundet en saare ringe Del af, hvad Jorden gemmer, saa over- 

 gaar i adskillige Grupper Tallet af de uddøde Former dog langt 

 de levende. Dette er i særlig Grad Tilfældet med Krybdyrene. 



