10 



tage el eneste helt Skelet i uforstyrret Sammenhæng, men der 

 foreligger saa talrige Enkeltfund, at det ene vil kunne udfylde 

 det andet (Fig. 52 og 53). Et særligt Træk ved Kæmpeøglerne 

 er Hovedets paafaldende Lidenhed, hvilket ikke er gunstigt for 

 dets Bevarelse; man har derfor kun fundet forholdsvis faa hele 

 Kranier. 



Fundene viser et stort Antal nye, hidtil ukendte Djt, baade 

 firbenede og tobenede, plumpe og slanke, smaa og store. Væl- 

 dige Rygpigge paa en Meters Længde er der fundet og mægtige 

 Hudpanserplader; ogsaa Rester af Fugle og Flyveøgler. Men 

 hvad der navnlig fylder den tyske Nationalfølelse med Stolthed 

 er nogle af Knoglernes uhyre Størrelse. Den amerikanske Diplo- 

 dociis har en Længde af 25 Meter og er A — 5 Meter høj ; — dens 

 Overarm maaler 95 cm, altsaa en ret eventjTlig Størrelse for et 

 Dyr. Men de afrikanske Øgler overgaar Eventyret. Overarmen 

 af det største Dyr fra Tendaguru er ikke mindre end 210 cm; 

 en Halshvirvel maaler 120 cm mod 65 hos Diplodocus, Skulder- 

 bladet 200 cm mod 100, Ribbenene 250 cm mod 186 hos den 

 amerikanske Kæmpeøgle. Naar disse Skeletter engang bliver 

 opstillet i Berlin, vil de ogsaa nok frembyde et imponerende 

 Syn. Den store afrikanske Elefant er som en Myre mod disse 

 Giganter. — Men det vil jo tage mange Aar, inden denne Stof- 

 masse kan blive videnskabeligt undersøgt. 



Kæmpeøglerne er langhalede og langhalsede Krybdyr, hvis 

 Forlemmer er kortere end Baglemmerne, og deres Hud var nøgen 

 eller med forbenede Skjolde. Hos en stor Del af dem er Bære- 

 knoglen (pubis) fremadrettet, hos andre har den tillige en For- 

 længelse (postpiibis) bagud, og det synes naturligt at benytte 

 denne væsentlige Forskel til derefter at inddele dem i to Under- 

 ordener, Præpubici og Postpiibici (J ae kel), hvilket paa Dansk 

 maaske kunde udtrykkes som For bære re og Bagbærere. In- 

 denfor begge Grupper findes baade tobenede og firbenede Øgler. 

 Uagtet der blandt de firbenede træffes de mægtigste og mest 

 barokke Dyr, kan vi ikke her komme ind paa en nærmere Om- 

 tale af dem, da de ligger udenfor vort Æmne. Af de tobenede, 

 som frembyder Fugleligheder, maa vi ogsaa nøjes med at udtage 

 nogle enkelte af den store Formrigdom. 



De tobenede Forbærere (Præpubici) har man kaldet » Thero- 

 poda«, hvilket betyder Dyr med Pattedyrfødder. Men i flere Fa- 

 milier minder Fødderne mere om Fuglenes end om Pattedj'renes ; 



