12 



løbende, uden al Halen be- 

 rørte Jorden, hvilket frem- 

 gaar af de fundne Fodspor 

 (Fig. 54). Naar Øglen var 

 i Hvile, støttede den sig 

 naturligvis til sin svære 

 Hale. For de Læsere, der 

 ikke forniaar gennem Ske- 

 lettet at danne sig en Fore- 

 stilling om Dolkfinger, har 

 jeg tegnet dens ydre Skik- 

 kelse (Fig. 55), saaledes som 

 den maa antages at have 

 set ud i levende Live. 



Hvad der navnlig inter- 

 esserer os her er Bække- 

 net, hvis Tydning i mange 

 Aar har beskæftiget ud- 

 nicierkede Forskere. Det kan 

 af Fig. 56 ses, at det frem- 

 byder ikke ringe Lighed 

 med de ældste Fuglebække- 

 ner, idet Hoftebenet stræk- 

 ker sig meget længere baade 

 fortil og bagud end hos en 

 almindelig Øgle. Ligeledes 

 er der to bagudrettede Ben 

 ligesom i Fuglebækkenet, 

 men det nederste {pp) af 



Fig. 56. Højre Bækkenhalvdel af: A Dolkfinger ^^^^^ ^^' i^ke hele Bære- 

 Igiiaiwdon, (Dollo): B Oldfugl, Archæopte- knoglen (pubis), saaledes 

 rgx (Dames); C Apatoniis (Marsh): D som llOS Fuglene; Største- 

 Foster af Emu. Dromæus (W. P. Pycraft) parten af denne er som 

 ogEHox,e, Galhis dom.; i Hoftehen (iliiim), Jj^^.^ j^^^ Krybdvr frem- 

 is Sædeben (ischium). p Bæreknogle (pnbis), ~^-r>\ c ui 



pp dennes Forlængelse bagud (postpubis), adrettet (Fig. .)7 B). Saa blev 

 pr. pe. Processus pcctinealis. det formodet, at der allige- 



vel skulde være fuldstæn- 

 dig Overensstemmelse med Fuglebækkenet paa den Maade, at 

 den egentlige Øgle-Bæreknogle var hos Fuglene svundet ind til 

 en lille Fremragning, Processus pectinealis (D og E pr. pe.). Man 



